81 



ras genom Rarakleier ;if de vasendlliga skiljaktig- 

 heter, som uteslutande besläninia den, dels att 

 arterna ömsesidigt öfver hvarandra sprida ett dun- 

 kel, som gör dem oigenkänliga och deras syno- 

 nym i oulredlig. Notipliila Macqu. och Meig. (i 

 Supplem. VII. Zweifl. Ins.) är en ganska naturlig 

 grupp, redan antydd af Prof. Fai.lén. Men dess 

 begrepp sönderstyckas och upplöses, om man an- 

 tager det äfven af Macquart godkända slägtet 

 Dichoeta Meig., som blifvit bildadt af Notipliila 

 caudata Fall. ensam blott med afseende på de 

 ovanliga bihang, med h vilka hannens bakkropp hos 

 denna art är försedd. Ty honan af denna art är 

 till alla partier så fullkomligt öfverensstämraande 

 med gruppens öfriga arter, att icke ens någon 

 tanke skulle kunna uppstå om dess afsöndring 

 ifrån dem till en annan grupp. Bakkroppens bi- 

 hang karakterisera således här endast arten. iVb- 

 tiphila cenea Fai i.. synes vara okänd utom Skan- 

 dinavien. Genom ansigte, mundelar och propa- 

 gations-apparat, representerar den också typ för 

 en egen grupp, af hvilken Sverige har flera, hit- 

 tills obeskrifna arter. Om dessa väsendtiiga par- 

 tiers form varit angifven, så skulle drnna art 

 omöjligt kunnat, i Meigens uppställning, få plats 

 bland de Notiphilce Fall., dem Meigen i hufvud- 

 saken ganska naturenligt sanniianställt i en egen 

 grupp, men icke lika välgrundadt ölverfört till 

 slägtet Ephydra (Zweifl. Ins. VI, 121 o. f. Ephy- 

 dra, afd. C, c.) Ty frän dem är IsOtiph. cenea i 

 alla partiers form alldeles skild, och äger med 

 dem knappt något annat gemensamt, än den nä- 

 stan nakna antenn-setan. Men anlenn-setan, som in- 

 om Ephydrin-familjen blifvit begagnad såsom grund 

 för aldelningar under släglena, äger för detta än- 



A'. V. .ikaif. Haiic/l rH43. 6 



