112 



ror e«eiitli"en af liiessans mer eller mindre kon- 

 vext nedstupancle form ocli ansiglets bildning. — 

 Hurtaggar på andra antennledens rygg saknas icke 

 hos någon Ephydrin, eliuru mer eller mindre 

 märkbara (Fig. 4, 15). Äfven de mindre, t. ex. 

 HfilreUiw j äro försedda med en hårtagg på an- 

 dra antennledens rygg och en mindre vid sam- 

 ma leds öfversta spets. Hos Psilopcv är den sist- 

 nämda till och med ganska utmärkt. Men ehinn 

 de, relativt till djurens storlek, icke äro mindre 

 tydliga än hos större artei- af andra grupper, 

 blifva de dock i den praktiska naturbeskrifningen 

 föga användbara, så framt de icke genom sitt 

 längdförhållande till leden, på h vilken de äro 

 fästatle, särdeles utmärka sig. Di^niVA spimda api- 

 calis articuli secundi har blifvit begagnad såsom 

 generisk karakter för Notiphila Macqu. , emedan 

 den faller lättare i ögonen hos arterna af denna 

 grupp, som hafva betydligare kroppsstorlek (Fig. 

 15). Men den är verkligen icke mera utmärkande 

 hos denna grupp, än hos åtskilliga andra, ehuru 

 den för djurens ringa storlek med mera svårig- 

 het iakttages hos dessa; och gruppen Notipldla 

 Macqu. äger så väsendlliga kännetecken af ansig- 

 tets bildning, kroppens form o. s. v., att denna 

 spinida apicaUs , i jemlorelse med dem förlorar 

 all betydelse såsom urskiljande karakter. — I af- 

 seende på antennernas form, förekommer väl nå- 

 gon skiljaktighet i tredje antenn-ledens. Denna 

 led är normalt aflång eller nästan jemnbred och 

 framtill rundad, men hos några arter kortare och 

 antingen subquadratus eller subovbicidaris , allt 

 efter som den framtill är mera trubbigt afskuren 

 eller meia båglikt rundad. Skiljaktigheten kan 

 dock ej betraktas såsom väsendtlig; och åtmin- 

 stone 



