113 



stone erbjuder den ingen giltig anledning till 

 dessa arters afsÖndring i särskilta afdelningar. 

 Ty de slå för öfrigL sa nära andra arter, till 

 h vilka äfven öfvergangar i anlennformen förmär- 

 kas, att det naturliga systemet skulle våldföras 

 genom en sådan afsöndi ing. Man nödgas derföre 

 misslänka all släglel Discocerina Macqu. , som 

 skulle skilja sig från Hydrellia genom articulus 

 antennarwn tertins orbicidaris , icke bildar någon 

 verkligen naturlig grupp; och den enda Svenska 

 art, som till Discocerina skulle hänföras, Hy- 

 drellia argyrostoma. kan åtminstone icke sön- 

 dras från de öfriga Hydrellice. Någia andra Sven- 

 ska HjdrelUcG (Notiph. jlavicornis Faii», Nol. 

 discolor och ännu mera Not. grisea Wahlb.) ut- 

 märka sig genom afvikande kort tredje antenn- 

 led, och den sislnämda derjemte genom sin långt 

 ellipliska abdomen. Men de äro alltför nära be- 

 slägtade med andra arter af denna grupp, och 

 kunna ej representera en egen. — En af de ka- 

 rakterer, som vanligen anföras bland Ephydrin- 

 familjens urskiljande kännetecken: anteiuice decU- 

 nat(£, beror af andra antennledens form. Denna 

 led har öfre spetsen längre utdragen; och ölre 

 delen af tredje ledens bas klännnes deiigenom 

 nedåt. På detta sätt riktas hela din liedje le- 

 den i en trubbig vinkel emot de inre lederna. 

 Det är också egentligen den tredje leden, som 

 har nedlulande ställning. Men då andra leden 

 är relativt kort, och den tredje genom lutningen 

 närmas till episloma, synas antennerna vara nä- 

 stan Iryckla intill ansiglet ( ijicumbentes ) , såsom 

 hos Ochtera och Discomyza. Graden af anten- 

 nernas lutning är således olika hos särskilta grup- 

 per. Men några Notiphihv afvika helt och hållet 



A', y. Akaci Handl. i843. 8 



