fl8 



Luftrörct i vingens ytlre kant, den sA kalljidc 

 coslal-nerven, sträcker sig hos de flesta Epliydriu- 

 arler omkring vingens spels fram till fjerde liingd- 

 iiervens ntgångspnnkl, pa vingens inre brädd. En 

 enda väl begränsad grupp, Notiphihi Macqu. , till 

 hvilken äfven Dichoeta Meig. likväl måste hänföras, 

 har costal-nerven npphöi ande framom vingens spets 

 i tredje längdnervens ändpunkt (fig. 14, 16j. Grup- 

 pen uppställdes derfore redan af Professor Fatj.én 

 såsom en särskilt afdelning; men de senare för- 

 fattare, som upphöjt densamma till värdighet af 

 eget slägte, hafva dock ej fästat afseende på denna 

 ganska klara karakter. Den skiljaktighet i coslal- 

 iiervens längd, som sål(;des inom fan)iljen företer 

 sig, innebär likväl icke en så positiv motsats ulan 

 alla mellanlänkar, som man vid första anblicken 

 skulle tro. Hos en mängd af familjens arter, är 

 det stycket af costalnerven, som ligger mellan 

 tredje och fjerde längdnerverna, synbart svagare 

 än den främre delen af nerven från vindens bas 



o 



till tredje längdnervens slutpunkt. Inom Psilopa 

 finnas arter der detta stycke är sä svagt, att det 

 nästan helt och hållet försvinner och i en viss 

 vingens ställning knappt kan urskiljas från kanten 

 af vingens inre brädd. 



Då Tvärnervernas relativa läge afviker från 

 det inom familjen egentligen normala, kunde det 

 ej undfalla en så skarpsynt, och på det för dia- 

 gnostiken praktiskt användbara, så uppmärksam 

 forskare, som Piof. Fallen. Vid euskilta arter 

 anmärkte han också denna afvikelse. Men då ar- 

 terna grupperas efter väsendtliga öfverensstämmel- 

 ser i organernas bildning, röjer sig äfven en öfver- 

 ensstämmelse i tvärnervernas inbördes afstånd hos 

 alla arter af samma grupp. I de flesta händelser 

 kan det antagna beteckningssältet, att bestämma 



