120 



framför vingens midt, som det Iredje segmenlet 

 utgör en högre multipel af det andra (jemför fig. 

 28, 29, 30, 31, 32). Inom vissa grupper af Ephy- 

 drinae bidrager detta beteckninqssätt Lill arternas 

 bestämdare karakteristik; men det torde kunna be- 

 gagnas med ännu större fördel inom åtskilliga an- 

 dra familjer. 



Vill man åskådligt utmärka andra longitudi- 

 nal-nervens längd, måste man likaledes jemlöra de 

 stycken af costal-nerven, som ligga på sidorna om 

 den förstnämda nervens andpunkt i costan (fig. 

 2. c). För att inse huru förhrdlandet mellan dessa 

 stycken af costal-nerven antyder andra longitudi- 

 iial-nervens olika längd, bör man taga i betrak- 

 tande att tredje longitudinal nerven hos alla Ephy- 

 drinae utlöper i vingens kant helt nära dess yt- 

 tersta spets, och att hjelpnervens längd, relativt 

 till den främre costans hela längd, är föga förän- 

 derlig. Deraf följer, att det stycke af costal-ner- 

 ven, som ligger njellan hjelpnervens och tredje 

 longitudinal-nervens slutpunkter i costan {bd)^ 

 har en i det niirmaste oföränderlig proportion till 

 vingens och hela den främre costal-nervens längd. 

 Läget af andia longitudinal-nervens ändpunkt (c) 

 bestämmer således förhållandet mellan de båda 

 delarna af detta stycke, på h vardera sidan om denna 

 punkt. Ju närmare till tredje longitudinal-ner- 

 vens ändpunkt {(V) den andras faller, desto mindre 

 blir cos tal-s tycket mellan dem (c cl) och desto län- 

 gre deremot costalstycket mellan hjelpnervens och 

 andra longitudinal-nervens ändpunkter (be). Men 

 läget af andra longitudinal-nervens ändpunkt beror 

 helt och hållet af denna nervs längd. Proportio- 

 nen mellan de båda costal-styckena {bc^ cd) anty- 

 der alltså andra lonoitudinal-nervens olika län^d 

 hos särskilla arter. Då costal-nerven icke är hos 

 alla tvåvingade insekter på ett fullkondigen analogt 



