124 



samma art, måste af tlcn praktiska naturheskrif- 

 ningen erkännas. Underlåter man, att pröfva de 

 af färo;tecknin"en hämtade karaktererna sjenom iem- 



o o of 



förelse mellan de förnämsta organeiiias form, 

 eller fästes icke u|)pmärksamheten pa fäigskift- 

 ningens olikhet hos särskilta kön af samma art, 

 så kunna dessa karakterer leda till enskilta miss- 

 lag. Men kroppsdelarnes fiirger äro verkligen så 

 oföiänderliga hos hvar och en art, att de kunna 

 betraktas såsom en af de säkrare art-karakte- 

 rerna. Äfven de minsta kräken af Ephjdray 

 HfdreUia, Psilopa o. s. v. förete bland hundra- 

 detal individer af samma art, knappt någon enda 

 märkbar färgafvikelse. 



Inom Ephydrin-familjen är den mest rå- 

 dande färgen för kroppens hufvuddelar Gråj i 

 särskilta skiftningar af askgrå (cinereus)y gulgrå 

 C grisens Jj gråbrun (cuiereo-fuscusj. Sotbrunt 

 (color fuscus) , grönt (viridis) i synnerhet me- 

 talliskt grönt, svart (niger) och mera sällan gult 

 (JlaviLs) förekomma derjemte i åtskilliga skift- 

 ningar, såsom kroppens hufvudfärg. Men en 

 skiftning är h varje art oföränderligt tillhörig; 

 förandet ligheten inskränker sig 'åtminstone inom 

 ganska tränga gränsor, och är helt tillfällig. Ty 

 det måste anses såsom tillfälligt, när den nor- 

 malt metalliskt-gröiia färgen skiftar åt blått eller 

 guld, den gulgråa åt klarare gult eller gulgrönt, 

 eller då en färg, som normalt likasom gjuter sig 

 öfver kroppens egentliga giundfärg på vissa dess 

 delar — t. ex. öfver vertex, thorax och scutel- 

 lum hos gruppen Notiphila Macqu. , eller öfver 

 främre kroj)pen på de pudei beströdda Ephjdrce 

 3 gruppen (Parydra) — på den ena individen 

 är mattare, pä en annan mera intensiv och vid- 

 sträcktare utbredd. JNågon betydligare färgför- 



