126 



ten har blbeliållit den normala fiirqcn, och alt 

 hos de sednare öfre delarne af kroj)pen hatva en 

 mer än vanligt intensiv gul Täig, som också der- 

 före mera gjutit sig öfver vertex nedåt ansigtet. 

 Ännu mindre väsendtligt är, att den gula färgen 

 förekommer helt matt och blek hos en och an- 

 nan art Hydrellia, ehuru den normalt är ganska 

 hög och klar. — Men deremot är det af verklig 

 vi"t för arternas kännedom, att livlt och iiul 



o 'O 



färg synas vara nästan lika normala för epistoma 

 hos nägra arter af gruppen Hydrellia. Indivi- 

 derna med hvitt ej)istoma och de med gult lefva 

 blandade med hvarandra, föiekomma af bada kö- 

 nen i allt öfverensstämmande, med undantag 

 blott af epistomats färg, och äro äfven träffade i 

 parning, så väl med makar af samma, som af 

 olika ansigtsfärg. Bland de arter, vid h vilka 

 denna epistomats färgföränderlighet hittills blif- 

 vit observerad, lefver Notiph. laticeps i största 

 mäncd vid hafsstranden ehuru äfveji vid vatten- 

 samlingar i det inre landet, men de fyra öfriga : Not. 

 concolor^ Not. genicidata, Not. ca;sia och Not. grisea 

 Wahlb. endast på flytande blad af vattenväxter 

 i sjöar och åar. Den ena fä igen förek(Hiimer hos 

 ett större antal individer, gw/ hos N. co/zco/or^ N. 

 ccesia och N. laticeps j, hvit hos N. genicidata 

 och N. grisea. Hus de tre förslnämda är mäng- 

 den af individer med gult epistoma vida öfver- 

 vägande; men skiftar det gula epistoma ofta i 

 hvitt när dagsljuset faller derpå i en viss rikt- 

 ning, eller har ett hvitt fält under antennerna 

 eller på midten, Epistoma kan derföre betrak- 

 tas såsom normalt gult hos de förra och hvitt 

 hos de sednaie , men den andra färgen såsom 

 varietet anmärkas. Man får dock häraf en var- 

 ning, att ej tillerkänna epistomats färg en afgö- 



