129 



olyclligare flackar. Sa äi' liiiiiclclsen mom gruppen 

 NoLipliila Macqu. Likaså synas hos Ochtera de 

 livita (läckarne på bukens sidor hos hannen Irani- 

 Iräda mindre tydligt än hos h<jnan, som ålven 

 har h\itlätta fl<äckar på frandcroppens sidor och 

 på ansiglet. — Men deremot är skiljaktigheten i 

 fiirt; teckning hos oiika kön af arter med mer och 

 mindre gula extiemiteter, inom gruppen HyUrel- 

 lia ganska märklig. Inom deuna grupp kan det 

 anses såsom regel, gällande åtnunstone iör alla 

 Svenska arter, att då antenner, ben och tolleder 

 till större eller mindre del äro läriTade med "ult 

 hos hannen, är den gula färgen på samma j)ar- 

 tier hos honan inskränkt lill en mindre del af 

 dem, och således honans färgteckning mindre ly- 

 sande, i någon mån mörkare än hannens. Om 

 hannen har helt och hållet gula antenner, äro 

 honans alltid mer och mindre gråbruna eller svart- 

 bruna i spetsen; halva haiHiens antenner endast 

 vid tredje ledens bas en gul fläck , så är denna 

 fläck på honans mindre eller oftast knappt märk- 

 bar. Åro hannens tibioe gula, så hafva honans 

 — åtminstone det eftersta fotparets — en anstryk- 

 ning af gråbrunt; äro blott tarserna «ula hos han- 

 nen, så har honan lärie tarj,leder gnlfärgade o. s. 

 v. Vid arternas karakteristik blir nödvändigt att 

 alltid fösta afseende häipå. Om man tager i be- 

 traktande så väl (len nu anförda olikheten af en 

 del arters särskilta kön, som epistomats i det fö- 

 rebrående nämda färo-foränderlii2het hos en del 

 arter af gruppen HydrelUn , så lärer man icke 

 utan stor tvekan kunna betrakta många af de nya 

 arter inom denna giuj)p, dem Macquart blott ge- 

 nom olika färgteckning velat kaiakterisera. Här 

 är arten icke bestämd förr än dess båda kön äro 



K. V. AUnd. Handl. iH4å. ^ 



