VVS 



Character Faniilitu Ephjdrin aritm. 



Genom före^iiende öfversiot af de särskilta 

 kroppsdelarnes form och beklädnad samt de vid 

 färgernas föidelniiig å dem förekommande feno- 

 mener, torde man lättare sättas i ständ att ur- 

 skilja h vilka bland <lessa partier västiidtligt be- 

 stämma sjelfva familjens alhnänna begrepp och 

 dess gruj)per af högre och lägre ordning. Den 

 praktiska natin-beskrifningen, som blott jemför 

 de öfverensslämmelser eller skiljaktigheter i tie 

 yttre formerna, h vilka erbjuda sig för åskådnin- 

 gen, utan att öfverväga i hviiket nödvändigt för- 

 hållande dessa former stå till organerna för dju- 

 rets vigtigaste lifs-funktioner, hnner dock vid denna 

 jemföielse, att de väsendtligaste karakterer för 

 allinilets-forhållanderna måste hämtas af hufvu- 

 dets delar. Grunden dertill måste sökas i de 

 utan tvifvel efter djurens lefnadssätt och närings- 

 ämnen lämpade nutritions-iedskapen, för hvilka 

 hufvudets yttre delar tjena till skydd och betäck- 

 ning , och efter hvilka väl således deras former 

 måste vaia afpassade. Så framt icke oöfvervin- 

 iierliga svårigheter mötte försöket att observera 

 och redigt uppfatta skiljaktigheter na i sjelfva nu- 

 tritions-redskapens stundom inom hufvudets nedre, 

 trångt hopdragna brädd nästan dolda, och alltid 

 till en del ganska små partier; skulle saimolikt 

 sugröiels och stan) mens form och förhallande till 

 hvarandra , den derigenom bildade urholkningens 

 vidd och figur, den egentliga rnun-öppningens läge 

 på stammens nedre del och de små densamma 

 omgilvande partierna m. m. lemna de egentliga- 

 ste och niirmaste kännetecken af djurens förvandt- 

 skaj). Men den praktiska naturbeskrifningen nöd- 

 gas alstå från detta försök, och hufvudsakligeii 



