# ) o ( # 6$ 



ber- rétterna , och offa genombårär dem , hvar- 

 af rota kan upkornma. Jag har åfven mårkt 

 at de fpådare rötter plåga Jida af Mullvadar, 

 hviJket tydeligen vifat fig når jag låtit up- 

 grafva deras bon, fom val til ftörre delen 

 beftådt af fonderbitna Qvickrot och Perlilie* 

 rötter, men ock åfven af Rhabarber- rötter. 



Desfe befvär och förtretligheter har val 

 varit något motbjudande , men pä långt når 

 ej få mycket freftat tålamodet, fom den of- 

 vertygelfen jag både fjelf och genom en pä- 

 litelig Auéiors intygande fått, at Rhabarber- 

 rotterna fordra hela 12, ja vål 15 til 20 års 

 omlopp, Jnnan de ärnå fin fulla mognad, u- 

 tom hvilken de hvarken bekomma fin råtta 

 kraft at purgera, eller låtteligen ftå at bringa 

 til torkning* 



Det år befunnet , ät rötterna under åea^ 

 jiR långa tid årligen tilvåxa iftorlek och tyngd, 

 få at en enda fri/k rot kan gå til fiiere Ikål- 

 punds vigt. Men det år allenafl hufvudro- 

 ten och de tjockare grenar fom nyttjas j de 

 fmalare grenar eller yngre utlkott vilja fvår- 

 ligen hårdna, utan hålla fig garna fega, och 

 ånlkånt de genom ftark varma kunde flun- 

 dom bringas til någorlunda hårdhet j forblif- 

 ver den dock ej beftändig , utan flår fig til- 

 baka vid minfta fuktiga luft, få at 'roten blir 

 feg, och därigenom otjenlig at pulverifera. 

 En fådan fmaf gren åger for ofrigit ej på 

 långt når fin behöriga kraft at purgera. 

 N:o 5. E Se. 



