at vinna den, b6r kittelen eller Koppar -kå- 

 rilet fårtas pä en lindrig eld, at den fetma, 

 fom kunnat intränga (ig i falsnlngen eller i 

 f(5rteningens ikråflighet, må fmålta; därefter 

 i\ås en ftark lut i kårilet och upkokas, un- 

 der det man med en flyf vi/ka ikurar kåri- 

 let, därefter flås Luten bort, och lur Dränk, 

 eller Vatten fyradt med Rågmjöl genom lång- 

 lam gåsning, eller Vinftens-Decoft , eller an- 

 nan fur våt/ka, fåfom furt Dricka, flås uti 

 kårilet och upkokas häftigt och genaft utflås, 

 hvarefter kårilet val torkas med en grof tra- 

 la, då ytan härigenom blifvit fä praeparerad, 

 at man genaft kan förråtta fårteningen, hvil- 

 ken år lått vårkftåld, med cht man, fedan 

 kårilet pä elden å nyo blifvit behorigen up- 

 vårmdt, ej behofver mer ån iflä fmålta Te- 

 net, med några nypor Salmiak, och med 

 fudden fedan utbreda Tenet ofver kårilets 

 -yta. Sitter dä någon gammal Salmiaks-for- 

 tening qvar på kårilet, få faft löder och in- 

 corporerar fig den nya forteningen med den 

 gamla. Några fmå flaåftigheter kunna vål 

 Mrigenom upkomma på kårilets yta, men, 

 fådant år et litet fel , fom i allmänhet vid- 

 lådar all Salmiaks- fortening, åfven på nya 

 kåril, och år i fig fjelf af ringa betydenhet. 

 En annan liten olågenhet år ock vid Salmi- 

 aks -forteningen, fom dock år lått liulpen , 

 beftående däruti, at dä Tenet ftår fmålt i 

 fortinwgs-kdttiUny och handtvårkaren har 



tnyc-i 



