63 283 



af Totallæiigflen. Forgjællelaagets Vinkel løb lul i en fortil bojet Torn. O. [2 +| 9, P. 10, 

 V. i), A. 15? Da Prof. C olie 1 1 bar været saa forekommende at laane mig dette Unicnm 

 til Sammenligning med vore andre Argyropeleker, skal jeg tilføje, at naar det endvidere 

 bedder »Halen bevæbnet oven med 3, neden med 1 Tornn, sigtes liermed til de bos 

 K\emplaret frit fremstaaende forreste Pigstraaler i Ualefmnen , bvis Antal forøvrigt foroven 

 er mere end :?. Lad mig tilføje, at der lindes paa hver Side li Lysorganer, af den for 

 disse Tiske særegne boje Form, langs Halens nedre Iland, og langs Kroppens Bngrand — 

 i den øvre Række, der er en umiddelbar Fortsættelse af Halens — indtil IJrystllnnerne, 8 bøje 

 Lysorganer, i den nedre 12; foran disse paa Skulderbuens nedre Del og Gjællebuden G. 

 Kroppens nedre skarpe Rand løber ud i 2 lave Torne: en lidt foran Rrystflnnerne og rettet 

 nedad, og en ilobbelt tæt foran Rugfinnerne ved Enden af den omtalte skarpe Rand. 



Den fjerde Art, A.hemi(/i/i)ini(sCocco, er 2 Gange indkonnuet fra Atlanterhavet; den 

 ene Gang fra 44—45° N. Br. og 24--26° V. L., den anden Gang fra 39° N. Rr. og 10° V. L. 

 Mellem Sbetland og Færøerne er den taget paa 180 Favnes Dybde. De franske Expedi- 

 tioner fik den — foruden i Middelhavet — i Atlanterhavet paa Dybder, der ligge mellem 

 741 og 1534 Metre, og de amerikanske Expeditioner have faaet den i den vestlige Del af 

 Atlanterhavet paa 225 og 245 Favnes Dybde. I det indiske Hav lik Alcock') paa 1803 

 Favnes Dybde en Argyropelecus, der i det mindste kom A. hemigymnus meget nær. 



Sternoptyæ diaphanvs Herm. figurerer 5 Gange paa vore Lister, nemlig fra: 



4° S. Br., 87° 50' O. L. (altsaa fra ilet indiske Hav) og i Atlanterhavet: 



19° 30' S. Br., 26° V. L. ; 28° N. Br , 35° V. L. ; 30° N. Dr., 19° V. L.; 4G° N. Br., 24° V. L, 



Foruden de allerede nævnte Arter er i den senere Tid af denne Gruppe tilkommet 

 en ny Art: Argyropeleciis intermedins Clarke (Trans. Proc. New Zealand Institute 1877 

 Vol. X p. 2'i4, pi. G) og to nye Slægter og Arter: Polyipnns spinosHS Giintber (Report 

 p. 170, pi. LI fig. R)-) og Sternoptychides amahiUs Ogilby (Proceed. Linn. Soc. New South 

 Wales (2) Vol. HI (1889) p. 1313). Denne sidste Slægt udmærker sig efter den korte Re- 

 skrivelse^) fra de andre Sternoptychider (s. st.) ved sin forholdsvis stærke Tandbesætning, 



') Ann. Nat Hist. (G) VHI p. 12G. 



'') Senere noleret fra den bengalske Biist paa 220— 3.50 Favne (Alcoek, Ann. nat. liisl. (6) IV p. 399). 



'j Pseudoliranrhiæ present. Head and trnnk niucli elevated and conipressed, the latter passing 

 gradnally into the mnderately Ion« pediclc. The margin nf the upper jaw is formed of Ihe inter- 

 niaxillary and raaxillary, each of which hears a row of long recurved teeth at a considerable distance 

 from one anolher; mandible with a siniilar row, one of ^\hich on eaeh side is niuch more developcd. 

 Two series of phosphorescent spots along the lower side of the head, hody and tail. D, 5 -f 11 — 12, 

 A. 13? P. 10? C. G + IS + G. Height of hody »/s of total length. Least heigth of pedicle ahout '/in 

 nf hergth of body. Length of snout about 'li of diameter of eye. Color silvery. 3 Exemplarev — 

 det storste 2" langt — opsamlede paa Bredden af Lord Hoxve Øen. 



