422 14 



fra den almindelige riraniilation, ja næsten flyde sammen med denne. Ogsaa Suhorbitalia 

 ere flnl lakkede i Kanten hos Ungerne, og der er paa det bageste Suborbitaic umiddelbart 

 foran Fræopercuhuii 3—6 stærke Torne, de fleste rettede fortil, den bageste mere nedad; 

 den opstigende Rand af Forgjællelaaget lober noget over Midten ud i en temmelig stærk 

 Torn elier spids Forlængelse, og i Ilanden af selve Operculum danne de tornlignende Ska^.l 

 en Antydning til en lille Torncgruppe. Til alt dette ser man intet hos de voxne , eller i 

 det højeste svage Spor, men det forsvinder ikke altsammen lige tidhgl: Spidsen paa For- 

 gjælielaagets opstigende Iland forsvinder tidligt (ved en Længde af 70 Mm.), Tornene paa 

 den bageste Del af Suhorbitalia derimod forholdsvis sent. Keglcdannede Tænder ere til- 

 stede i begge Kjæver hos Ungen, og om end enkelte af dem allerede ere noget afrundede, 

 er der dog et stort Spring derfra til den for de voxne karakteristiske Brola'gning af Kjæ- 

 verne. Endelig har Hovedets Omrids bagtil i betydelig Grad skiflet Figur, som det 

 bedst vil ses ved at sammenligne Afbildningen, Tab. I, f. 5 med en voxen IJwtylopl. 

 volitans. Paa Grund af Nakke- (elier Skulder) piggenes forholdsvis stærkere Udvikling ser det 

 ogsaa ud, som om forste Rygfinne hos Ungerne var fæstet noget længere fremme end 

 hos de voxne. 



Selv hos de mindste Unger af den her omhandlede Ra'kke er det tydeligt, at 

 enkelte Skæl, især i den Rad, som danner Grænsen mellem Bugens (samt Halens) Under- 

 flade og Sider, men ogsaa i en Linie højere oppe paa hver Side, ere stærkere udviklede 

 end de andre og danne ligesom en Antydning til mere fremtrædende Kjøle; ligeledes kan 

 man, selv hos de yngste, gjenfinde de to Smaakjole paa hver Side af Ilaleroden, som 

 dannes af et stort, stærkt sanimentrykt, cilieret Skæl. 



Som bekjendl har Brystfinnen hos den voxne Dactylopterm en næsten vandret 

 Stilling og er ved et dybt Indsnit delt i to Dele, en forreste mindre, der slottes af fi 

 Straaler, og en større, den egentlige "Vinge«, støttet af (tilsyneladende) c. 30 lange Straaler; 

 Længden af de forreste Straaler er kun en Tredjedel eller noget derover af »Vingens«, som 

 naar til Roden af Ilalefinnen eller endog lidt forbi de forreste korte Ilalefinnestraalers Ud- 

 spring. Denne Længde kan »Vingen« opnaa tidligt; allerede hos Flyve-Ulke med en Total- 

 længde af 70 — 80 Mm. naar "Vingen« til eller dog næsten til Halefinnens Rod. Men paa 

 den anden Side kan man ogsaa trælTe halvvoxne Exemplarer (150 Mm.), hvor den er paa- 

 faldende kort, saa at der kan tælles flere Skælrækker mellem Spidsen af de nedlagte Bryst- 

 finner og de første korte Halefinnestraaler. Men kommer man ned til Individer under 

 70 Mm. i Totallængden, da aftage Brystfinnerne rask i Størrelse; hos Exemplarer 

 paa 61 Mm. er der allerede 6—7 Skæl mellem Vingespidsen og de første Halefinnestraaler, 

 Jios Exemplarer paa ol Mm. omtrent 10; og hos den alleryngste af vore Dactylopterus- 

 Unger (Tab. I, flg. 5) ere Brystfinnerne ikke meget længere end Bugfinnerne, naa kun 

 halvvejs til Halefinnens Rod, og deres forreste (øvre) Afsnit har tre Fjerdedele af den 

 korte "Vinges« Længde. Brystfinnen har her i det hele en mindre vandret, mere 

 skraa. Stilling, og det er deraf tydeligt, at det forreste mindre Parti, som antydet, egentlig 

 er det øvre, ikke det nedre, som det betegnes i Giinthers "Catal. Acanth.« II, p. 221, 

 ja endnu i "Fische der Siidsee« VI, p. 169. 



Alle yngre Dactylopterer have en Tegning af tre mørke Baand tværs over Ryggen 

 al Krop og Hale, de lo under første og anden Rygfinne, det tredje foran Halefinnen, der 



