17 425 



paa Forgjællclaagspiggene og 2 eller 3 umiddelbart foran disse; Biigfinnerne naa til Spidsen 

 af de sidst nævnte Pigge eller lidt ud over dem, BrystOnnerne derimod endnu ikke til Enden 

 af dem eller af de andre fra Hovedet udgaaende lange Pigge; de ere nu skraal 

 stillede, deres nedre Afdeling sort; og denne er enten lige saa lang som eller kun lidl 

 kortere end den øvre. Der er svage Spor til tre mørke Tværbaand over Hyggen, men man 

 vilde næppe blive dem var, hvis man ikke fra Dactyloptererne var anvist til at søge dem. 

 Der tælles c. 60 Skælrækker fra Gjællelaaget til Halefinnen ligesom hos Dactylopterus voli- 

 tans. Hvor jeg hos de i det foregaaende omtalte iiCephalacanther» har kunnet tælle Straa- 

 lerne i Tinnerne , har jeg ligeledes fundet dem stemmende med den nævnte Flyve-Ulks. 

 Tænderne ere endnu meget fine hos de største foreliggende uCephalacanther« ; hos disse 

 er ogsaa Halens Omrids bagtil lidt indbuet, om end maaske i en noget mindre Grad end 

 hos de mindste ægte Dactylopterer. 



Vi have nu forfulgt de saakaldte «Cephalacanther» under deres fremskridende Ud- 

 vikling, indtil de have naat en Størrelse, der endogsaa overgaar d(! mindste Dactylopterers 

 en lille Smule, og skjønt en .Mængde andre Forskjelligheder ere udjævnede, ere de dog let 

 erkjendelige, den ene som en CepJialacantJius, den anden som en Dactylopterus, ved Skæl- 

 klædningens, Tændernes, Farvetegningens og Brystfinnernes svagere eller stærkere Ud- 

 vikling. Det er fornemmelig den sidste Karakter, der er af Vigtighed; thi i Henseende til 

 de andre er kun en mindre Gradsforskjel tilstede. Men selv om man kunde tænke 

 sig ogsaa denne udjævnet gjennem en videre Udvikling og Omdannelse, vilde der dog 

 blive den Vanskelighed tilbage, at vore største Cephalacanther jo ere større end vore 

 mindste Dactylopterer, og ikke omvendt — for ikke at tale om, at andre have beskrevet 

 endnu lidt større Cephalacanther (53 — 58 Mm.), hvorved Vanskeligheden jo bliver saa meget 

 større. I alle andre Henseender ere de ens : I Hovedets Skulptur, i Omridset af Nakke- 

 indsnittet o. s. v. kan jeg ikke opdage nogen palpabel Forskjel mellem dem. — Jeg tror 

 imidlertid ikke, at disse Vanskeligheder ere uoverstigelige. Den, der har fulgt Dactylo- 

 pterernes Udvikling tilbage, ned til Individer paa et halvt Centimeter, vil indrømme, at der 

 i de fire udhævede Forhold, hvori disse afvige fra de største Cephalacanther, er mindst lige 

 saa stor Forskjel paa de største og mindste Dactylopterer (s. str.) indbyrdes. Vil man tænke 

 sig disses Udvikling forfulgt endnu længere tilbage, maa der nødvendigvis fremkomme lig- 

 nende Formforhold, som dem vi have lært at kjende hos "Cephalacantherne» ; disse supplere 

 paa en meget naturlig Maade Dactylopterernes Formrække og svare aldeles til det Billede, 

 man paa Forhaand maatte danne sig af spæde Dactylopierus-VngeT ; der er endelig en lige 

 saa stor eller større Forskjel mellem den største og mindste »Cephalacanlhn, som mellem 

 den ældste af disse og den yngste Dactijlopterm. Hvad der endnu mangler i at kunne 

 erklære sig uden Forbehold for den Anskuelse, at Cephalacanthus kun repræsenterer en 

 Række Ungdomstrin af Dactijlopterus , er dels, at der ikke i den undersøgte lange Række 

 af Former er nogen ligefrem Overgangsform, som man hverken kunde erklære for det ene 



Vidensk. Selsk. Skr, 5. Række, naturvidensk. og math. Afd. XU. 6. 54 



