59 407 



mindre hos det større Individ (1:6,4; 1:7,8); Afstanden mellem Halefinne- 

 spidserne hos det yngre mindre end Hovedets Længde, hos det større større end denne. 

 Overkjævebenet naar hos begge omtrent til midt under Øjet; der er i denne Henseende en 

 ilike ringe Afvigelse, til begge Sider, mellem Schlegel's og Giinther's Afbildninger: 

 "Fauna Japonica«, pi. -48 og »Fische d. Si'idsee«, pi. 93. Indsnittet i "Harnisket« naar til 

 syvende eller ottende Rygpigslraaie, lidt mindre langt fortil, saa vidt jeg skjønner, hos det 

 større Individ [A]. 



Jeg formoder, at Th. Lrevipinnis Cuv. (pi. 21.3) nærmest er en ung 2Vi. thuimina, 

 hvis den ikke ved nærmere Undersøgelse skulde vise sig at være en meget ungdommelig 

 Form af Th. vuhjaris. Det er nemlig ogsaa en «Art», som ikke i Literaturen har efter- 

 ladt sig noget Spor af at være bleven gjenfunden siden den blev beskreven — Cane- 

 strini synes lige saa lidt at have set noget Exemplar af den som af Th. brachypterus — 

 og hvis Karakterer derfor trænge til at verificeres paa ny. Den har kortere Bryst- 

 finner (1:9) og lavere Gatfinne og anden Rygfinne end Th. thunnina, hvilket jo 

 meget vel lader sig forlige med, at disse Karakterer ere upris d'un petit individu» ; den 

 forholder sig- i det hele, som Cuvier træffende bemærker, til Th. thunnina omtrent som 

 Th. hvachypterus til Th. vidgaris. Straaletallene ere væsentlig de samme. Med Th. thunnina 

 vil man fremdeles uden stor Betænkelighed kunne identificere Th. brasiliensis Cuv. (18 

 Tommer) og (med Day, «Fishes of India«, p. 252) den indiske Th. affinis Cantor, trods dennes 

 lidt længere Brystfinner (1 : 6V2). Arten vilde saaledes være udbredt fra Middelhavet til 

 Kattegattet (om end kun tilfældigt : to Exemplarer kjendes herfra) og til Massachusetts, 

 Vestindien og Brasilien, i det indiske og stille Hav fra Sechellerne til Japan og Selskabs- 

 Øerne. T7(. pelamys er kun sjældnere iagttaget i Middelhavet — hverken Canestrini eller 

 Steindachner kjendte den derfra, derimod nævnes den af Stossich (I. c.) og Doder- 

 lein'), — men er en rent pelagisk Fisk, der ligeledes har besøgt Kattegattet et Par Gange (to 

 Exemplarer fra svensk Kyst ere kjendte) og i øvrigt er truffet ved Nordamerikas Østkyst, 

 Vestindien, Brasilien, Ostindien, Japan, Otahaiti, »de farlige Øer» og Sydamerikas Vest- 

 kyst. — Til de osteologiske Ejendommeligheder, som udmærke Th. thunnina og pelamys, 

 kommer jeg siden tilbage. 



Hidtil have Slægtsnavnene Or cy nus og Thynnus været betragtede som ensbetydende"). 

 Da man her har Brug for to Betegnelser, vilde jeg foreslaa at anvende dem saaledes. 



') ProspcUo nielodieo delle varie specie di pesci elc. (Atli dell. Accad. di Palermo, VI, 1S78— 79). 

 Denne Fortegnelse løjender hverken Th. brachypterus eller Th. brevipinnis som sicilianske. 



') Orcynus er ferst af Cuvier brugt som Slægtsbenævnelse for de meget langfinnede Thunfiske (Regne 

 Animal, 11, p. 314, 1S77), senere opgivet som saadan (Hist. natur, d.poiss., VIII, p. 120;, men adopteret 

 paa ny af Agassiz (Rccherches s. 1. poissons fossiles, V, p. 58). Navnet Thynnus har i øvrigt 

 Prioritet for en llymenopler-Slægt og burde derfor egentlig gaa helt ud af den ichlhyologiske 

 Nomenklatur. 



59" 



