63 471 



Smaafiske') i et dybere Dælte end det, hvori Harpunen ramle dem selv. At de dog ogsaa 

 kunne fiskes upaa I)org», som Makrelen, frenigaar af Cooper's Angivelse om lians 

 KOrcynus pacificus«, til hvilken jeg senere kommer tilbage. Efter alle Erfaringer høre 

 "Albacorenn og 'iBonitenn [Chci/tius ger mo og Thynmis pelamys) til Thunfiske-Gruppens 

 mest pelagiske Former-), ere ægte Højsofiske i højere Grad end den store Thunfisk 

 (Orcynus tliynnus] og end den lille Thunfisk (Tlnjnnm tliummia], skjont de alle fire have 

 noget nær den samme kosmopolitiske Ldbredning. 



Saa vidt tror jeg at man, uden at overskride det sandsynliges eller rimeliges 

 Grænser, tor drive Kritiken af de opstillede Thynims- ÅTler. Jeg niaa dog tilføje, at 

 naar jeg har trot at kunne reducere dem (med Forbigaaelse af nogle faa, som jeg ikke 

 her har Grund til at medtage, f. Ex. Thynmis hiJineaius, Gills Grammatorcynus) til fire, 

 da er denne Dom jo kun grundet paa mit (muligvis altfor indskrænkede) .Materiale, og 

 jeg er ikke hildet i en (muligvis illusorisk) Tryghed for, at jeg i alle Tilfælde skulde 

 have truffet det rette. iVlaaske er der mellem de formentlig apokryfe Arter dog nogle, 

 som fremtidige Erfaringer ville give fornyet Borgerret som selvstændige; men det maa 

 vistnok erkjendes, at endnu have de ikke denne, og at Sandsynligheden for Tiden er 

 mod dem. Muligvis vil Fremtiden kunne fremdrage Forhold, som jeg har maattet 

 lade ligge, fordi min Undersøgelse var begrænset ved det mig foreliggende Materiale. 

 Da dette altsaa ikke tillader mig at fælde nogen mere afgjørende eller endelig Dom end 

 det her, i Henhold fil det ovenanførte, er sket, har der heller ikke for mig været Anled- 

 ning til at drive Kritiken eller Drøftelsen af de foreliggende Beskrivelser til den yderste 

 Delail. Fmidlertid skal jeg endnu et Øjeblik opholde mig ved to beskrevne Former af 

 "Albacora»-agtige Fiske, med Hensyn til hvilke jeg ikke er kommet til noget bestemt Resultat, 



• Til Kundskab om Eimantolophus og Ceralias', Vid. Selsk Skr., 5. R., XI, p. 322— 23. 



• Bonito'en, skriver Kapt. Andrea, er den Hojsofisk, som jeg liyppigst har set og fanget; den ses 

 overalt i Nord- og Sydatlanlerhavet, mellem Vendekredsene, hyppigere og i større Mængde, jo mere 

 man nærmer sig Ækvator. I det indiske Hav h^ir jeg ikke set den .S. for 26° S. Br. og ikke O. for 

 70° ØL. I Java-Seen, Kina-Seen, det gule og japanske Hav har jeg aldrig set den.« (Jfr. dog 

 hvad ovenfor er bemærket i Anledning af den paa >Galatheas> Rejse harpunerede Bonito ) "Paa 

 Fonchals Fisketorv har jeg set den fra 10 — 12 U til 100 "5 og derover. Naar Skibet løber 4—6 Knob 

 i Timen, ser man ofte store Skarer af Boniter lobe foran det for at fange Blæksprutler, Flyvefiske 

 og andre Smaafisk, som skræmmes op ved Skibels Bevægelse gjennem Vandel. De fanges da 

 enten med Elgier eller med Krog og Snøre, f. Ex. ved at binde en Flaske ved Krogen, saaledes at 

 denne er skjult i hin, og lade denne slæbe fra Nokken af Klyverbommen , saaledes at den 

 stadigt vipper i Overfladen af Vandet foran Skibet. Agter for dette har jeg kun fanget én. De 

 ses altid i Stimer og kunne løbe en temmelig Fart gjennem Vandet, men deres Bevægelse synes 

 noget klodset og ubehændig. — Om Albacora'en gjælder det samme som om Boniten , dog med 

 den Undtagelse, at jeg aldrig har set saa mange af dem; ofte ses de mellem hinanden, og de synes 

 at leve meget fredeligt sammen. IJnderliden kunne to Skibe sejle hinanden saa nær, at man kan 

 tale sammen gjennem Raabercn, og det ene Skib kan va're omgivet af Albacorer og Boniter og 

 fange mange af dem, medens man fra det andet ikke ser en eneste.« 



