79 



487 



ieqnUetis) 

 sjiidst lios det større Individ , men at Ud- 

 viklingen dog, særligt lios Ihuinen, stræber 

 hen til et linjere , mere but afrundet eller 

 næsten lodret I'rofdM- 



O ve r kj æ veb en e t naar kun til Pupil- 

 lens Forrand. Øjets Tværmaal aftager for- 

 holdsvis, i det hele taget, med Individets til- 

 tagende Størrelse; dets Forhold til Hovedets 

 Længde ligger mellem disse Grænser: 1:3,8 

 og 1:4,9 (med runde Tal er Øjetværmaalet 

 altsaa mellem V4 og '/o af Hovedets Længde); 

 dets Forbold til Snudens Længde er som 7 : 8 

 hos de mindre, som 2 : 3 hos de storre. 



Rygfinnens Udspring er ligeledes 

 noget variabelt, snart næsten midt imellem 

 Øjet og Gjællespallen, snart temmelig tæt 

 bagved Øjets Bagrand, og der er i Regelen 

 i denne Henseende et temmelig bestemt For- 

 hold til Individets Størrelse, saaledes at Fin- 

 nen begynder længst fremme hos det største, 

 længst tilbage hos det mindste Individ. Hos de 

 mindre er Rygfinnen lav, den længste Straale 

 kun ubetydelig længere end Snuden,, hos de 

 større er den fortil betydelig højere (om end 

 i forskjellig Grad, individuelt), de længste 



{hlppunis) 



afbildet) er mere lavpandet, men en lille 

 Smule mere braksnudet end det mindste af 

 de tre afbildede-). 



Overkjævebenet naar til iMidten af 

 øjet eller ho.s ældre lil Pupillens Bagrand. 

 Øjets Tværmaal er hos de mindre netop 

 en Femtedel af Hovedets Længde, hos det 

 større omtrent en Sjettedel af samme ; til 

 Snudens Længde forholder det sig i det første 

 Tilfælde som 5 : 8, i det sidste som 5 : 9. 



Rygfinnen udspringer hos de yngre 

 Exemplarer lidt bagved øjels Bagrand , hos 

 det ældre over Pupillens Bagrand; de længste 

 Straalers Længde forholder sig til Snudens 

 hos det yngste som 14 : 10, hos det middel- 

 store som 17:10, hos det ældste som 18:10. 

 Gatfinnens forreste Straaler danne hos 

 det største Exemplar en tydelig forlænget 

 Spids, hvortil intet ses hos C. equiseiis. 



Brystfinnernes Længde er hos det 

 yngste knap '/s, hos det middelstore Vs, hos 



') Jeg bar undersøgt Museets 6 Exemplarer med Hensjn til Kjonnet. Det viste sig, at de 3 mest but- 

 snudede vare Hanner, de 3 mest spidssnudede Hunner, uafliængigt af Storreisen. Af de 4 afbildede 

 er liver anden en Han, bvcr anden en Hun, saaledes som det er vedtegnet de yderste Exemplarer paa 

 hver Side. 



^) Cfr. Klunzinger, Fisclie des Rothen Meeres (Verbandl. k. zoolog, bot. Ges. in Wien), II, S. 6 (446). 

 "Åltere und jungere haben ein sehr versehiedenes Aussehen. Das Kopfprofil ist bei aiteren 

 fast vertikal und macht mit dem Rucken einen fast recbtwinkligen Dogen, bei jiingeien ist es 

 parabolisch, und der Naeken ist niederer. Die Ruckenflosse beginnt bei alten iiber der Mitte der 

 Augen, bei jiingeren uber dem letzten Viertel des Auges». Denne Forfatter ser altsaa i disse Forskjellig- 

 heder kun Aldersforskjclligheder. Ifølge Bonaparte (I. cl skulde der i Hovedets Form være udtalt en 

 Kjo nsforskjel, og ban omtaler dette som en for Fiskerne vel bekjendt Sag Naar man imidlertid af 

 Lowe's Skrifter erfarer, at Fiskerne paa Madera betragte C. hiiijmrus som Hannen til C. equiseiis 

 (som Hunnen), stilles slige Vidnesbyrds Paalideligbed i et mindre gunstigt Lys. Den sidst nævnte 

 Forfatter, der udtrykkelig siger, al ban kjender begge Kjon af C. equiseiis meget godt, kan ikke 

 efter denne sin Erfaring bekræfte den Mening, at Hannerne af denne Art udmærke sig ved højere 

 Issekam. Mine egne Erfaringer med Hensyn til dette Spørgsmaal ere gjengivne ovenfor. Med 

 Hensyn til C. hippurus fremsætter Poey (Enumeratio, p. 133 [91]) den samme Paasland om en i 

 Hovedets Figur udtrykt Kjonsforskjel. 



