496 88 



iVlaade i det væsentlige som B. Raschii, Saussiirii, longipinnis, og som Taractes, Plerjcombus 

 og PieracUs. Ligesom hos de nævnte Bra}rta-Ar\er ser man derfor hos den unge »Ray'ske 

 Havbrasen« langs hen ad Legemets — særligt bagkroppens og Halens — Sider et vist 

 Antal (mindst 15) tydelige Læugdelinier, dannede af hine Torne og hine Indsnit samt 

 de disse forbindende lave Ophøjninger langs hen ad Midten af Skællets synlige Del. Hos 

 lidt større Exemplarer ser man endnu de sidste Spor af dem , men ved en Totallængde af 

 c. 350 Mm. ere de aldeles forsvundne. — Tilstedeværelsen af disse Torne og Indsnit er 

 altsaa hos denne Art en Ungdoms-Karakter, der taber sig med Alderen; det Spørgsmaal 

 kunde derfor opkastes, om de ere andet hos B. Raschii, Saussiirii og longipinnis. Derom 

 kan intet vides med Sikkerhed endnu, men i Betragtning af de kjendte Exemplarers ret 

 anselige Størrelse er det dog det sandsynligste, at de beholde denne Ejendommelighed for 

 Livstid. Det indses heiler ikke , hvorfor det ikke lige saa godt skulde kunne være en 

 holdbar Karakter hos dem som hos Fteraclis og Pterycombus. Det er i øvrigt noget paa- 

 faldende, at Luncl, der har havt endnu yngre Exemplarer for sig af B. Rajii (de mindste 

 250 Mm.; heri medregnet, antager jeg, den hele Halefinue), ikke omtaler denne Mærkelig- 

 hed ved de yngre »Castagnoler« , og jeg kan ikke helt forklare mig dette ved at antage, 

 at den hos de forskjellige Individer muligvis taber sig paa et noget forskjelligt Alders- og 

 Udviklingstrin. Jeg véd overhovedel ikke, at andre have været opmærksomme paa Skæl- 

 knuderne hos Brama Rajii end Lilljeborg, som i den Oversigt over de svenske Scom- 

 beroidcr, som ledsager hans Afhandling om Pterycombus^], karakteriserer B. Rajii bl. a. 

 ved at "fjallens knular åro låga och trubbiga«, i Modsætning til B. Raschii, hvor de ere 

 "hijga oeh spetsiga». Lilljeborg har uden Tvivl undersøgt et yngre Exemplar af B. Rajii 

 og opfattet Sagen, som om de forefundne Skælknuder eller Skæltorne vare karakteristiske for 

 Arten i sin Almindelighed. Mærkelig nok har Lun el i en Efterskrift (1. c. p.195) optrykt denne 

 Del af LiUjeborg's Schema i Oversættelse, uden dertil at knytte nogen Bemærkning om 

 denne paafaldende Ejendommelighed, hvorom man forgjæves søger Underretning i Lunel's 

 udførlige Beskrivelse af B. Rajii. — Jeg skal endnu kun oplyse, hvilke Skæltal og Straaletal 

 jeg har fundet hos de af mig undersøgte Exemplarer: at tælle Skællene i Sidelinien er altid 

 vanskeligt, da denne er meget utydelig, men ved at følge den saa godt som muligt har 

 jeg (omtrent som Giinther) fundet 82—93 Skæl (80 — 95, Gthr.); tælles der i lige Linie 

 fra den øverste Ende af Gjællespalten, faar jeg kun 75 — 76 (70 — 75, Lunel); de sidste 

 Rækker af Smaaskæl, der nærmest maa regnes til Ilalefinnens Beklædning, ere i begge 

 Tilfælde ikke medregnede. Fra Ryggens lil Bugens Midtlinie tæller jeg gjennemsnitlig 

 e. 40 Skælrækker. Siraalernes Antal har jeg fimdct at være: D: 33 — 36; A: 28 — 30 (sidste 

 Slraale i A og B dobbelt); P: 20 — 22. Sammenholdes disse Tal med dem, der angives 



Bidrag til! kiinncdonien om Flerycomhus brama B. Fries, en fisk af Makiillfiskariies familj (l.SG'i)- 

 (Indbydelsesskrift. Upsala ) S. 7. 



