498 90 



randen af hvert Skæl, men her ere Tornene bagtil krummede Kroge, dannende til- 

 sammen 16 — 17 mod den smækre Halerod konvergerende, ophøjede Linier; ogsaa Ryg- 

 skællene ere tornede, men her ere Tornene meget smaa; ligeledes Bugskællene, fra Gat- 

 finnen til Underkjæven, og den savtakkede Karakter, som Bugen undertiden viser temmelig 

 tydelig, hidrører derfra. Den for Bramaecae karakteristiske Skælvifte bag Brystfinnens 

 Fæste kan iagttages hos de bedre bevarede Individer. De lodrette Finner ere derimod 

 aldeles skælfri. At tælle Skællene nogenlunde rigtigt, er ikke let; jeg har fundet 

 63 — 70 i en ret Linie fra Gjæfiespalten til Halefinnen. 1 Henseende til Farven er der intet 

 paafaldende ved disse Smaafiske; de ere sølvfarvede med graalig Ryg og lidt graat paa 

 Ryg- og Halefinnen. 



Man vil ved at sammenholde denne Karakteristik med Cuvier's kortfattede Be- 

 skrivelse af to smaa -Bmma-Former, som Dussumier fandt i Maven af en stor »Germon« 

 (Albacora) under Ækvator og 85^ 0. f. Paris, se, at de her beskrevne stemme ret godt, baade 

 i Størrelse og Karakterer, med C. 's 2 Tommer lange B. ormd, hvis vi tør forudsætte, at det 

 kun er paa Grund af Beskrivelsens Mangel paa Udførlighed , at saa vigtige Forhold som 

 Skæltornene og Finnernes Nøgenhed ere ladte uomtalte '). Den sammen med dem fundne 

 B. dussumieri, der havde den dobbelte Længde, viser — bortset fra et lidt andet Straaletal, 

 hvis Betydning dog synes at svækkes ved Gi'inther's til Dels udjævnende Angivelse: 

 A: 3.21 — 2 5 — ikke andre Forskjelligheder end dem vi maatte kunne forudsætte, hvis 

 B. orcini var et yngre og B. dussumieri et ældre Udviklingstrin af B. Rajii eller af en 

 nærstaaende Art; Øjet har f. Ex. endnu samme høje Stilling som hos »5. orcini«, men 

 Legemets Omrids har imdergaaet den P'orandring, at Ryggens og Bugens Krumning nu ere 

 lige stærke. Altsaa: hos «.B. orcini« og hos vore i?rama-Unger af samme Størrelse er Bugens 

 Krumning stærkest, hos B. Dussumieri ere begge Krumninger lige stærke, og hos (den voxne) 

 B. Rajii er Ryggen stærkest krummet. Der er derfor ingen Anledning til at opfatte de lo 

 i hinandens Selskab fundne smaa Cuvier'ske Bramaer som andet end som to Udviklings- 

 trin af samme Art, og denne er rimeligvis selve B. Rajii eller en meget nærstaaende Form. 



Dr. G Lin til er har imidlertid gjenkjendt begge de Cuvier'ske Arter i Exemplarer i 

 "British Museum«: «B. Dussumieri« i en Unge tagen i Ghina-Søen af Sir E. Belcher, 

 1.5. orcini« i -4 Unger tagne i Fiskemaver, de 3 i en Dolfin-Ma^e i Atlanterhavet paa 

 1° iN. Br. og 19^ V. L. Han opkaster dog i Anledning af den først nævnte det vel grundede 

 Spørgsmaal: »Have unge Exemplarer af B. Rajii Legemet højere og Øjet nærmere ved 

 Hovedets øvre Profil-Linie end de fuldt udviklede?« — I sit nyeste Arbejde, Texten til 

 "Andr. Garrelts, Fische der Siidsee« (V, p. 198) omtaler Gi'inther disse Smaafiske 



1 Berliner-Museet har jeg set en 'Brama orcini', 34 Mm. lung, fra det indiske Hav. Den stemmer 

 i sit hele Fysiognomi saa vel som I de nævnte Karaliterer med de atlantiske iJrama-Unger, men 

 har Finnerne, saa vel de parrede som de uparrede, mindre udviklede, og navnlig kortere liugfinner. 

 At denne Unge tilhorer en anden Art end vore atlantiske, vil jeg dog ingenlunde vove at paastaa 



