510 102 



Chorinemus; og Giinthcr omtaler den som «en tvivlsom Art, maaske en daarlig Gjen- 

 givelse af Chorinemus salie7is». Jeg tror just ikke, at den er gjengivet saa daarligt; i det 

 mindste stemmer Afbildningen meget godt med el lille Exemplar, 25 I\!m. langt, som Kapl. 

 Hygom har fisket paa 6° N. Br. og 30° V. L., og som jeg har ladet afbilde Tab. IV, fig. 6. 

 Kun viser det sig, at der er 4 frie eller halvfrie Rygpigstraaler, og vældige Gatpigstraaler, 

 og at de øvrige Straalers Antal i de uparrede Finner er: D: 22; A: 21. Hjørnet af 

 Fræoperculum har en stærk Torn, og foran den, paa Knoglens vandrette Rand — flere 

 mindre. For øvrigt kan henvises til Afbildningen. Der vil ikke kunne være Tvivl om, at 

 det jo er Ungen af en Chorinemus- \rt af dem med 4 (5) Rygpigstraaler, enten Ch. giiahira 

 (som jeg ikke kjender), Ch. saliens eller Ch. palometa C. V., hvilke sidste, efter min Mening, 

 bør holdes adskilte som Arter. Forskjellen fra de voxne Chorinemer af denne Gruppe ligger 

 væsentlig i, at I) Præoperkulartornene, som ere saa gjennemgaaende hos al Scomberoid- 

 Yngel, ere endnu tilstede; 2) Skællene ere endnu ikke brudte frem; til Sidelinien ses intet; 

 og 3) de bageste Siraaler i Ryg- og Gatfinnen ere forbundne lige til Spidserne og have altsaa 

 endnu ikke udsondret sig som Smaafinner [Finnukc spuriæ) — hvilket de da i øvrigt heller ikke 

 endnu have hos 4" lange Unger af Chorinemus palometa, om end de udvidede Ender af Finne- 

 straalerne ere her frie, saa at det er tydeligt, at de med Alderen ville blive det helt. Af andre 

 Forskjelligheder viser en umiddelbar Sammenligning med vore mindste Exemplarer af Choii- 

 nemus palometa endnu følgende, foruden den Forskjel i Proportionerne, som er en Følge af 

 Dagkroppens tiltagende Udvikling, og hvorpaa vi allerede have set saa mange andre Exempler 

 baade hos Scomberoider og hos andre Fiske: at I) det brede Overkjæveben ender under 

 Pupillens Forrand (hos Ch. palometa under Øjehulens Ragrand), og 2) at de frie Gat- og 

 Rygpigstraaler, som senere kun ere halv saa høje som de forreste Ledstraaler i deres respek- 

 tive Finner, nu endog ere længere end disse og have mellem V2 og Va af Legemets største 

 Højde, uanset at denne er forholdsvis slorre end senere. — «Lichia calcar« vil altsaa være 

 at inddrage som yngste Stadium af en Chorinemus, rimeligvis af Ch. saliens; af denne Art 

 mangler jeg imidlertid andre yngre Stadier til Sammenligning. Aldeles tilsvarende Chorinemus- 

 Yngel, 2o— 35Mm. lang, men med 7 frie Rygpigstraaler (Tab. IV, fig. 5) har Kapt. Andrea 

 fisket ved Surabaja (Java). Paa de større ere Præoperkulartornene i Færd med at forsvinde; 

 Skjællene netop synlige. Sidelinien tydelig; de mindre forholde sig i disse Henseender som 

 den ovenfor omtalte »Lichia calcar«. Selv hos det største af disse Exemplarer ere de 

 sidste Straaler i Ryg- og Galfinnen forbundne ved Hud næsten lige til Spidsen. Pseudo- 

 branchierne (Gjællelaagsgjællerne) ere tilstede; men bortset fra dem, er der unægtelig et 

 Tidspunkt i Chorinemernes Udviklingshistorie, hvor de i mange Henseender have Licliiernes 

 Karakterer. 



Ved at undersøge denne CAoriWnras- Yngel blev jeg opmærksom paa nogle For- 

 skjelligheder i Tandforholdene, som ikke hidtil ere blevne anmærkede, men fortjene 



