518 110 



rendeformig Fordybuiiig i Ikigkanlen , til deres delvise Optagelse. Halefiniien er dybt 

 kløftet. Straaletallet er: D: 10.1.25—27; A: 3.23—27. Storre Exemplarer vise ikke 

 anden Tegning end fine, mørke, parallele, punkterede Længdelinier, svarende i Antal til 

 Skælrækkerne, men tabende sig nedad mod Bugen og paa Hovedet i en fin Punktering; 

 hos vort største Exemplar ere Striberne meget svage, det er derfor ikke usandsynligt, at 

 denne Tegning hos den udvoxne Fisk taber sig ganske ; første Rygfinne er sort, de andre 

 Finner uden tydelig Tegning. Yngre Exemplarer — hvoraf der foreligger et større Antal — 

 faa et fremmed Udseende derved, at Stribningen krydses af en elegant marmoreret Tegning 

 af Pletter og Tværbaand; Legcmsformen er forholdsvis noget kortere end hos de større. 

 Ryg- og Gatfinne mere sortladne end hos disse. Der foreligger ogsaa nogle Exemplarer 

 fra del indiske Hav (10° 10' N. Br., 131° 0. L.), saa det er klart, at det er en vidt udbredt 

 pelagisk Form, som forekommer i begge Verdenshaves tropiske Strøg. 



Overensstemmelsen mellem Museets større Exemplarer og Dr. Giinther's for- 

 trælTelige Afbildning af hans Cuhiceps multiradiatus fra Manado er saa fuldstændig, at der 

 ikke kan være Tvivl om Identiteten. Del fremgaar deraf, at nogen stor Forandring under- 

 gaar denne Art ikke under sin Væxl fra 3" til 6" (hvormed den efter al Sandsynlighed 

 ikke er afsluttet); øjet bliver noget mindre (dets Tværmaal lig med Snudens Længde eller 

 Vi af Hovedets) , Brystfinnerne forholdsvis noget længere og Bugfinnerne kortere i samme 

 Forhold, o. s. v. Dr. GQnther har senere identificeret sin Art med Psenes jammicus og 

 cyanoplirijs^ hvilket vistnok ogsaa turde være rigtigt; jeg har derfor betegnet vort Materiale 

 som Unger af Pn. cijanoplirijs. 



3. Psenes maculatus n. sp.? Kapt. Andrea har oftere fisket denne Form, om 

 hvis Forhold til de typiske Cubiaeps-Fovmev jeg senere skal udtale mig, i Atlanterhavet 

 paa Steder, hvis Beliggenhed ligger imellem 39° N. Br. og 26° 4' S. Br. og mellem 3-i° -40' 

 og 27° 26' V. L. Jeg skal først karakterisere de store Exemplarer (Tab. V, fig. 2) og der- 

 efter angive, hvori de yngre afvige fra dem. 



Legemets Højde indeholdes 3^/2 Gang i Totallængden (Halefinnen medregnet) hos 

 det største foreliggende Exemplar (94 Mm.); hos det næststorsfe (72 Mm.) kun lidt over 3 

 Gange, hos yngre (51 — 42 Mm.) netop 3, hos endnu yngre (20 Mm.) ikke fuldt 3 Gange. 

 (Det fremgaar heraf, at Legemsformcn forlænges under det af disse Exemplarer repræsen- 

 terede Afsnit af deres Udvikling, og det er tilladl at antage, at den paa mere fremskredne 

 Livstrin vil have forlænget sig endnu mere.) Hovedets Længde indeholdes ikke 4 (3,7 k 3,4) 

 Gange i Totallængden, hos de slørre; Øjets Tværmaal 3 Gange eller knap det i Hovedets 

 Længde; Snudens er -/s eller ^h af Øjets Tværmaal; Overkjæven naar til omtrent midtvejs 

 mellem Øjehulens og Pupillens Forrand. Straaletallet er: D: 11.1.22 — 23; A: 3.23. Hale- 

 finnen er dybt kløftet; de andre uparrede Finner ikke særdeles høje. Skæl, som ere mindre 

 end Kroppens, beklæde den nedre Del af Rygfinnen og den øvre Del af Galfinnen. Der findes 



