in 519 



Skæl under og bag Øjet og paa Interoperculum , men ellers ikke paa Hovedet. Sidelinien 

 ligger som sædvanlig højt oppe og naar ikke til llalefinnen. Hiigrmnerne naa ubetydeligt 

 ud over Begyndelsen af Gatfinnen, men ere dog noget kortere end Brystfinnerne, hvis 

 Længde er mindre end Legemets Hojde ; langs Bugen, til Gattet, er der en Fordybning til 

 Bugfinnernes Optagelse. Der er en enkelt Række Tænder i hver Kjæve; Overkjævens ere 

 finere, mere krumme, Underkjævens mere brede, sammentrykte, lancetdannede, tætstillede, 

 større paa Siderne end i Nærheden af Symfysen. Der er Tænder paa Ganebenene og i 

 det mindste en enkelt Plovbenstand. Mørke, til Dels sammenløbende Pletter antyde om- 

 trent 7 brede Tværbaand over Bagkrop og Hale , fortsættende sig ud paa Finnerne. Der 

 er desuden en mørk Linie langs Randen af anden Rygfinne og Gatfinnen , Halefinnefligene 

 ere noget mørkladne, og der er to sorte Baand over Bugflnnerne; første Rygfinne er mere 

 eller mindre sort. — Hos yngre Individer blive Legemets Tværbaand tydeligere; jo mindre 

 de ere, desto kortere er deres Legemsform, Halefinnen er mindre dybt udskaaren, Over- 

 kjæven naar hos dem til Pupillen o. s. v. 



Jeg har beskrevet disse Smaafiske under et eget Artsnavn, skjønt jeg har en stærk 

 Mistanke om, at de ere Ungerne af Cubiceps gracilis eller capensis. Bevises kan denne 

 Formodning ikke, naar man ikke har den udvoxne Fisk for sig til Sammenligning. Tænker 

 man sig de største af vore Smaafiske mere fremskredne paa deres Udviklings Bane, har 

 man, af det man kjcnder til deres yngre Stadier, god Grund til at forestille sig dem som 

 mere langstrakte, med udvisket Farvetegning, med mindre Øjne, længere Brystfinner og 

 kortere Bugfinner; en større Afstand mellem Halefinnen og de andre uparrede Finner 

 kunde vel ogsaa tænkes at være Følgen af Legemsform ens Forlængelse. Hertil svarer 

 Billedet af Verany's og Filippi's Navarchus mlcatus og Doumet's Traclielocirrus 

 mediterraneus i det hele godt (jfr. de citerede Beskrivelser og Afbildninger); Identiteten af 

 disse to Former er, som anført, anerkjendt fra begge Sider. Vistnok kan man af begge 

 Beskrivelser udpille Træk, der tale saa vel mod disse Formers Identitet som mod at henføre 

 Fs. maculatus til dem som deres yngre Udviklingstrin. Men man maa erindre, at saa vel den 

 franske som de italienske Forfattere havde kun for sig, hver især, ét daarligt bevaret og 

 udstoppet Exemplar; først senere fik Doumet Lejlighed til at se et tredje (ligeledes ud- 

 stoppet?) Exemplar, som tilhørte Museet i Nizza. Der er derfor ikke Anledning til at 

 gjcnnemgaa kritisk pro et contra saadanne Smaating, som f. Ex. at Doumet (1. c., p. 215) 

 overser Gatfinnens Pigstraaler; men der er dog Anledning til at omtale to Forhold, som 

 have foranlediget Slægtsnavnet hos den ene Forfatter og Artsnavnet hos de to andre. 

 Hvorledes det forholder sig med de 3 Furer, som de italienske Forfattere tilskreve deres 

 Art, og hvori Filippi endog var tilbøjelig til at se en tredobbelt Sidelinie, er allerede op- 

 lyst af Doumet; det er ikke den mellemste, men den øverste, som er Sidelinien, og som 

 i Stilling svarer til Sidelinien hos vore Fsenes- kri&T \ de andre ere, naar de findes, 



