119 527 



Med Hensyn til Slægten Trachynotus har jeg ikke noget nyt at føje til , hvad af 

 andre er forebragt om Arternes*) Aldersforandringer og den deraf følgende Reduktion af op- 

 stillede, men uholdbare Arter, som i Virkeligheden kun ere Udviklingstrin; men jeg anser 

 del dog for rigtigt at minde om disse Erfaringer ved denne Lejlighed, for at de ikke skulle 

 mangle i Totalbilledet. Giinther udtaler saaledes, at de Afvigelser, som man finder 

 mellem de forskjellige Exemplarer af hans T. ovatus (s. lat.) i Henseende til Finnefligenes 

 Længde og Legemets Højde, fornemmelig afhænge af Alderen, og at hos gamle Exemplarer 

 gaa Tænderne efterhaanden tabt, og Hovedets Profil bliver (som hos visse andre Makrel- 

 fiske) aldeles lodret fortil i Stedet for skraut som hos de yngre. Gill henviser til ældre 

 Iagttagelser af Canto r og Bleeker o\er de Forandringer, Trachynoterne undergaa med 

 Alderen; af de yngre Stadier giver han følgende Beskrivelse^): «Naar de ere meget unge, 

 er Forgjællelaagets Hjørne udstyret med 3 store Torne; mindre Torne findes ovenfor og 

 nedenfor disse større; den pigstraalede Del af Rygfinnen er udviklet som en fuldstændig 

 Finne; der er Tænder paa Ganebenene og Kjæverne. Forgjællelaags-Tornene resorberes og 

 forsvinde forholdsvis tidlig; Tænderne ere imidlertid endnu tilstede, men den pigstraalede 

 Del af Rygfinnen aftager efterhaanden i Størrelse i Forhold til den blødstraalede. De have 

 nu de Karakterer, som Girard tillagde sin Slægt Doliodon. Til sidst taber den Hinde, 

 som tidligere forbandt Rygfinnens Pigstraaler med hinanden, sig; hos de gamle ere end- 

 videre Tænderne paa Kjæve-, Gane- og Svælgbenene faldne ud, og Fligene af Ryg-, Gat- 

 og Halefinnen have opnaaet deres største (hos de forskjellige Arter i øvrigt en Del for- 

 skjellige) Længde og antaget en tilspidset Form; de svare nu til Boilirolæmus Dolbrook«. 

 Doliodon og Bothrolæmus er altsaa kun ældre og yngre Udviklingstrin af Trachynotus. Jeg 

 skal hertil føje, at jeg har havt for mig en Række unge Exemplarer af den vestindiske 

 Trachynotus rhomboides af 12—30 .Mm. s Længde; Skællene ere endnu ikke komne frem; 

 Højden gjennemsnitlig omtrent det halve af Tolallængden, men dog forholdsvis i Tiltagende 

 med Størrelsen; Halefinnens Indsnit utydeligt hos de mindste; Ryg- og Gatfinnens Pig- 

 straaler hos dem alle udstyrede med og forbundne ved Hud; de mindste Unger have en 

 stærk Torn i Forgjællelaagets Hjørne, 3 mindre foran den, langs med dets nedre Rand, 

 og nogle Takker langs med dets lodrette Rand; desuden en lille Torn paa Scapulare ved 

 Gjællespaltens øvre Ende. Denne Torn svinder først; hos de største er i det højeste 



') De undersegte Arter ere Tr. fascialus Gill, glaiuus Bl., carolinus L. {pampanus Bl.), rhomboides 

 Bl. (Veslindien, Brasilien) og ovalus L. (Oslindieiil. Jeg holder, ligesom Gill, de to sidst nævnte 

 af Gunther forenede Former indtil videre ude fra hinanden, fordi den vestlige Form alleiede har 

 sit rudeformige Omrids og sine stærkt forlængede, falkate Finner ved en Størrelse, hvor T. ovatus 

 endnu har Finneforlængelserne temmelig korte. 



») Proc. Acad. Philad. 18G2, p. 440 og 1863, p. 84. 



