530 . 122 



Legemsform. De største Exemplarer have 4 eller 5 Torne (slørre og mindre) i Hjørnet af 

 Præoperculum og langs dets nedre Rand samt nogle mindre i en indre Række; kun én 

 Supraorbitaltorn, men 3—4 Skapulartorne, stillede ikke i én Række, men de to eller tre 

 ovenover den tredje eller fjerde; den brede og lave Supraorbitaltorn har sin Plads over Øje- 

 hulens bageste Del. Jo yngre de ere, desto kortere er deres Legemsform, desto vældigere 

 deres Pigudstyr, som hos anden Scomberoid-Yngel. Der er ikke anden Tegning end den 

 paa Afbildningen (Tab. IV, fig. 7) antydede delvise mørke Pigmentering af de uparrede Finner. 

 Mærkeligt nok ere de 5 foreliggende Exemplarer fiskede 6 forskjellige Gange, men i et 

 og samme Havbælte, 28° 40'— 35° 15' S. Br. og 15° 14' V. L.— 20°15' 0. L., et Strog, fra 

 hvilket de ovennævnte /Smo?a-Arter ikke kjendes. Ved at bestemme dem som Unger af 

 S. zonata tror jeg dog at være kommet det rigtige saa nær som det er muligt, efter hvad 

 der for Øjeblikket foreligger. 



Fra det japanske Hav (34° 40' N. Br., 129°50'0. L.) har Museet endvidere faaet en 

 Del 5mo/a-Yngel, 14—42 Mm., med tornet Præoperculum, 5—6 Rygpigstraaler og c. 7 

 mørke Tværbaand stigende fra den mørke Ryg ned over de sølvblanke Sider. Hos de mindre 

 forsvinde disse Tværbælter; der er der kun tilbage en mørk Plet paa første og anden 

 Rygfinne. Som hos andre Former ere Piggene længst hos de yngste Exemplarer. De 

 mindste have ligeledes Grupper af 2 — 3 Smaatorne over Gjællespalten. Bugfinnerne ere 

 her korte paa alle Stadier. Jeg har ladet afbilde (Tab. IV, fig. 8 og 9) to Stadier — det 

 ældste og yngste af dem, som foreligge — af denne Fisks Udvikling; Arten er uden Tvivl 

 Seriola (Halatractns) quinqueradiata Schl. De fysiognomiske Forskjelligheder, som de frem- 

 byde fra udvoxne Exemplarer af denne Art, ere af lignende Beskaffenhed som de, der 

 karakterisere den spæde »S. zonata lige overfor den fuldt udviklede Fisk. Da jeg har kunnet 

 meddele Afbildninger af begge Arters Yngel, vil det formentlig være overflødigt at give en 

 mere detaljeret Bekrivelse af samme; ved at sammenholde dem med de existerende Afbild- 

 ninger af de udvoxne Fiske eller med Exemplarer af disse selv ville Aldersforskjellighederne 

 træde frem med tilstrækkelig Tydelighed. 



Om Slægten eller Underslægten Zonichthys bemærker Gill (Proc. Acad. Philad. 

 1864, p. 442), at Farvebælterne blive utydelige med Alderen, Bugfinnerne kortere og 

 Legemets Højde forholdsvis mindre. Der foreligger flere Unger (28 — 64 Mm.) af S. (Z.) 

 nigrofasciata {intermedia) , hvis ejendommelige Fysiognomi synes at bestyrke Rigtigheden af 

 den Tanke at skille denne Typus subgenerisk ud fra de typiske Serioler eller Ilalatracter, 

 fra hvilke de ikke alene afvige ved en anden Form af Hovedet, men ogsaa ved at have 

 færre Pigstraaler (1) i Gatfinnen. De mørke Tværbaand holde sig her længere; de ere 



hin Art (hvilken denne er, lian jeg ikke sige) forsvinde de meget tidligt, længe forend Foigjælle- 

 laagels Tornvæbning. 



