12.^ 533 



Haf. og Blepharichllu/n Gill. Ai'ls- og SlfL'gtsl'orskjellighudLM'ui; iiidciit'or dunnu Slægt 

 villu særligt komme til at tildrage sig vor Opmærksomhed i det følgende. 



Anm. om Tmchurits-Slægleas Arier. Det af C u vi er rejste, men ikke løste Spørgs- 

 maal, om der gives flere eller kim én Art af Jj-ttc/mrus-Grnppen (Mes Saurels«), har ingen 

 umiddelbar Betydning for de llovedsporgsmaal, som her beskæftige os, men er dog ikke 

 uden al Indflydelse derpaa. Dels Besvarelse vil have nogen Indflydelse paa Opfatlelsen af 

 de Caran^'agtige Fiske og særligt Trachurerne som mere pelagiske eller mere lillorale. 

 At Gi'inther sammenfaltede alle Trachurer fra Europas, Afrikas, Ostindiens, Nyliollands 

 og det vestlige Amerikas Kysler under él Arlsbegreb og særligt hævdede, at Overens- 

 stemmelsen mellem et europæisk og et nyliollandsk «Slokker»-Skelet bevisle hans Menings 

 Rigtighed, afgjor endnu ikke Sagen. Cuvier indskrænkede sig til at gjore opmærksom 

 paa Forskjellighederue mellem "Stokkere« fra forsk jellige I^okalileter , men opstillede ikke 

 de af ham adskilte Former som egne Arier. Gill bar senere udtalt sig mod Artsenheden 

 af den europæiske, japanske og kaliforniske Form. Steindacbner (lebtbyolog. Derieht, 

 5te Forts., S. B. Ak. Wien, LVII, S. 32 — 36) skjelnede mellem 2 Arter: Caran.v trachurus 

 (L.) og C. cuviei-i Lowe'), samt mellem to Afarter af C. trachurus, en nordlig og en sydlig 

 Form. Jeg er kommet til et lignende Resultat, men tror at kunne betragte disse to 

 Afarter som distinkte Arter; foruden disse 3 kjender jeg endnu en fjerde fra Kinas og 

 NyhoUands Kyster. De Forhold, hvorved disse 4 Former kunne adskilles, ere følgende 

 (efter Undersøgelse at c. 30 Exemplarer fra forskjellige Lokalileler) : 



1) Hos den almindelige nordiske "Stokker« (Expl. fra danske Kyster og 

 Færøerne) er det bageste Stykke af den pansrede Sidelinie, til det Sled, hvor Krumningen 

 begynder, længere end det forreste (Fvrumningen indbefattet), og Panserpladerne ere saa 

 høje, at deres Højde midt i det bageste Afsnit svarer til Længden af 7; deres samlede 

 Antal vexler efter mine Tællinger fra 7 2 til 7 9 (efter Steindacbner 7 — 7 9). Den ovre 

 Sidelinie («der langs der Basis der Riickenflossen hinlaufende obere Seitenkanal", Sleind.) 

 kan, især bos yngre Exemplarer, tydelig forfølges indtil henimod Slutningen af anden Ryg- 

 finne. Med Malm (Bobuslåns Fauna, S. 421) kan man — uden at godkjende det ejendom- 

 melige nomenklatoriske Princip, som ligger til Grund derfor — benævne den Tr. Linnæi; 

 den er ikke indskrænket til Norden, skjønt den her er den hyppigste Art; Museet har et 

 Exemplar fra INeapel, og Steindacbner har faaet den ved de spanske Middelhavskyster 

 og ved Tenerill'a. 



2) Hos den sydligere «Stokker» er det bageste Afsnit af Sidelinien ligeledes 

 længere end det forreste, men den hele Sidelinie tæller her, efter mine Tællinger, 

 79 — 92 (efter Steindacbner 7 9 — 86) Skælplader, og disse ere lavere, saaledes at 

 deres Højde, paa det samme Sled, hvor den maaltes hos den nordiske Form, kun er 4 — o 

 Gange saa stor som Længden; den øvre Sidelinie standser under Begyndelsen af anden 



Lowe, Synopsis of llie Fislies of Madeira. Tiaiis. Zool. Soc, II, p. 1S3. "Corpore graciliore, lineæ 

 lateralis angustæ paile posteriore recla, anleiioii eurvalå æquali; scutellis 94 — 99 armaU'i«. Ilølge 

 Slei ndachner deii i • llisl. natur. d. pciss.« , pi. 246, afbildede Korm samt den af Capello i 

 • Jorn. Se. niath. pliys. e nat. Lisboa", IV, fra Portusal beskrevne Trachurus fallax. En Tr. Bissoi, 

 udmærket ved sin trinde, ikke sammentrykte Krop, kortere Bryst- og liugfinner, antydes af Giglioli 

 i hans Fortegnelse over italienske Fiske (Fiskeriudstillingen i Iterlin, ISSO;. 



