t45 553 



13. Zeus; Zenopsis; (Lampris; Mene). 



Zeus pungio opstilledes 1835 i «Hist. natur. d. Poiss.« som en fra Z. faber L. 

 forskjellig Art; da Forfatterne raadede over et stort Materiale af Hoved-Arten fra forskjellige 

 Steder i Middelhavet og ved Frankrigs Vestkyst, havde de Lejlighed til at overbevise sig 

 om, at de forefundne Forskjelligheder ikke ere afhængige af Alder eller Kjon. De væsent- 

 ligste Forskjellighcder skulde være, at Z. faber har 8—10 (ifølge Steindachner 7—9, 

 if. Giinther 7—10) Par Denskjolde langs med Basis af anden Rygfinne, Z. pungio der- 

 imod kun 6-6 (if. Steindachner og Giinther 4—6); og at anden, tredje og fjerde af 

 disse hos den sidst nævnte ere store, ovale og hvælvede, i langt liojere Grad end hos Z. 

 faber, hvor de ere mere ens store og mere regelmæssigt-firkantede; desuden skulle Rygpig- 

 straalerne hos Z. pimgio være meget tykkere (og noget kortere) end hos Z. faber; Skulder- 

 bladet er hos denne fladt og ender med en lille Pig, medens det hos Z. pungio lober ud 

 i en stor, rund, spids Torn med en flad og skarp, ud til Siden rettet Pig ved sin Basis; 

 men det anerkjendes (ligesom senere af Steindachner), at denne Forskjel ikke er kon- 

 stant, og at der heller ikke kan findes en saadan i den stærkere og spidsere Humeral-Torn 

 hos Z. pungio. Baade for Cuvier og Valenciennes, for Giinther og Steindachner 

 stillede Z. pungio sig som den sjældnere Form; G. havde kun to Exemplarer for sig 

 mod en hel Række af Z. faber, og St. fik ligeledes kun to fra den spanske Kyst, hvorimod 

 han fik talrige Exemplarer af alle Aldere (fra under 4 til over 20 Tommer) af Z. faber. 

 Ifølge sidst nævnte Forfatter afgiver Straaletallel i Ryg- og Gatfinne ingen Karakter imellem 

 dem (som man kunde formodet af Giinlher's Diagnose); at St. angiver »1 . 6» for Bug- 

 finnerne hos Z. faber, er vistnok ikke andet end en Fejltagelse; jeg finder I .7 hos begge 

 Former. Af St.s udforlige Redegjørelse for begge Arter, med særligt. Hensyn til Alders- 

 forskjellighederne, fremgaar der ikke noget nyt, som kunde tjene til yderligere Bestyrkelse 

 af den formentlige Artsforskjel, tværtimod meget, som viser, hvor variable de Kjende- 

 mærker ere, til hvilke man har trot at kunne holde sig. Mærkeligt nok viste af del mig 

 i Museet foreliggende Materiale Flertallet (8 af 15) og navnlig alle større Exemplarer sig 

 at tilhøre Z. pungio. Resultatet af Sammenligningen var, at disse to Former rigtignok lod 

 sig adskille, dog kun ved at holde sig til et eneste Mærke, Formen af anden Ryg- 

 finnes Benskjolde, og at det derfor maatte stille sig som meget tvivlsomt for mig, om 

 man kunde anerkjende dem for andet end Varieteter; man havde i al Fald trukket Grænsen 

 mellem dem altfor skarpt, navnlig i Henseende til Tallet af Benskjoldene langs med Ryg- 

 og Gatfinnen. Forskjellighederne stillede sig saaledes i denne Henseende: 



Z. faber: 6—8 [9—10 if. Forfatterne] Benskjolde langs med anden Rygfinne, 

 7—8 [9] langs med Galfinnen; de midterste af de først nævnte udmærke sig ikke i 

 nogen paafaldende Grad ved Størrelse eller Form. 



Vidcnsli. Selsk. Skr., 3. Uækkc, naturviJensk. og matU. Afd. XU. 6- 70 



