556 148 



l'aa voru Kundskabers nuværende Standpunkt er det næppe berettiget at betragte 

 Zeus-Slægien (s. str.) som "poissons de baute mer» (Cuv. Val.) eller som virkelig pelagiske eller 

 Dybbavsfiske. Der er heller ikke i vore pelagiske Indsamlinger forekommet nogen om denne 

 Slægt mindende Form; dennes tidligste Udviklingstrin ere endnu ganske ubekjendte. Hvad 

 jeg om den senere Udvikling kan anføre, efter en Sammenligning af en Række Excmplarer 

 af meget forskjellig Størrelse, er kun dette, at som bos mange andre Fiske er Forholdet 

 mellem Legemets Højde og Totallængden (Halefinnen her medregnet) gunstigere for Længden 

 (om end med en Del individuel Variation), jo større de ere: 1 : 2,8 (sjældnere 2,6) hos 

 større, 1 : 2,3 a 2,5 hos yngre. Bugfinnerne kunne hos yngre naa til Spidsen af Gatflnnens 

 Pigstraaler; hos de ældre naa de kun til midt paa disse eller til den første Straales Rod; 

 deres Længde er nemlig hos de slørre ikke V4, hos de yngre ^/s til -/s af Totallængden, 

 hos hine kun dobbelt saa lange som Drystfinnerne, hos disse over 3 Gange; ja de kunne 

 være absolut kortere hos større Exemplarer end hos mindre. Bugfinnernes Aftagen i 

 Længde under Udviklingen viser sig altsaa at være et Træk , der kommer igjen paa mange 

 Steder i Makrelfiskenes store Formgruppe. 



At G i 11 har opstillet Slægten Zenopsis for Z. conchifer (Madera) og Z. nebulosus 

 (Japan) synes at maatte billiges; samme Forfatter nævner en Z. ocellatus Storer som til- 

 fældigt funden ved Massachusetts, men tilføjer, at den maaske er identisk med Z. conchifer. 

 Er min Formodning riglig, at Zenopsis er en Dybhavsform, skærpes derved indirekte 

 Fordringerne til Arternes Diagnostik; Forskjelligheden mellem de to ^ Arter«, Atlanter- 

 havets og det stille Havs, kunde derfor, set i denne Belysning, maaske nok trænge til ny 

 Stadfæstelse, da den synes at reducere sig til Antallet af Skjolde langs Finnerne og foran 

 Bugfinnerne , i hvilke Henseender nogen individuel Variation vel nok kunde gjøre sig 

 gjældende ; den geografiske Afstand kan i dette Tilfælde ikke være tilstrækkelig over- 

 bevisende, skjønt det maa indrømmes, at, som Sagen staar for Øjeblikket, er der kun 

 Grund til at bolde dem adskilte ad interim. 



Lampris guttatus horer ligeledes til de vidt udbredte Dybhavsfiske; fra Sydgrøn- 

 land, Island og Færø kan den paavises til Middelhavet, Madera og Cuba. Yngre Former 

 ere dog aldrig forekomne i vore pelagiske Indsamlinger. En saadan, fanget i Gascogne- 

 Rugten, har imidlertid foreligget Cuvier, hvem vi derfor skylde den eneste Oplysning, 

 der haves, om Aldersforandringen hos denne Fiskeslægt. Det fremgaar af hans Reskrivelse, 

 at den "lille« GlansDsk (hvis Størrelse desværre ikke angives) især udmærkede sig ved en 

 betydelig Forlængelse af sit forreste Gat- og RygOnneparti. 



Under Mene maculata (Schn.) har Giinther (Gat., II, p. 415) en interessant 

 iNolis om en 1 Tomme lang lille Fisk fra det aabne Hav, om hvilken det hedder: « Young 

 age or distinct species? Dorsal fin with 9 spines (i Stedet for 3 eller i), anal with 2 (som 

 ikke findes hos Mene maculata)] Ihe rays of the latter do not show any peculiarity» 



