151 559 



til pelagisk Liv. Uagtet der vistnok ikke er Grund til at bestride Rigtigheden af den 

 Giinther'ske Opfattelse af «i^. canescens" som Ungen af Z. cornutus, vil jeg dog be- 

 mærke, at Museets mine '". Exemplar — 80 Mm. til Halefinnebugtens Bagrand — skjønt 

 fuldt udfarvet og med Munden mere fremstaaende end Giintlier's overste Figur, dog 

 endnu tydelig viser den Pig paa hver Side over Mundvigen , som har foranlediget V.s 

 Artsnaxn og Guichenot's Slægtsnavn; Bugfinnerne ere endnu hos dette Exemplar 

 forholdsvis lange, men forkortes vistnok med Legemets Tilvæxt i Størrelse. Pande- 

 hornene synes ikke at udvikles lige tidligt hos alle Exemplarer; de ere meget tydelige 

 allerede hos Exemplarer, der maale 120—125 .Mm. til Halefinnebugtens Band, og temmelig 

 tydelige hos et paa 100 Mm., men næppe i Frembrud hos et paa 145 Mm. Det vil være 

 Ichlhyologerne bekjcudt, at Bleeker endnu holder disse 2 »Arier« adskilte i sit »Atlas 

 Ichthyologique«, IX Bd., p. 77 & 78, pi. 366, fig. 1— 3 (1878). Han synes ikke at have 

 kjendt det Hefte af »Fische d. Si'idsee«, hvori Giinther forenede dem, uagtet dette bærer 

 Aarstallet 1876; maaske har han og.saa ladet sig lede af, at hans største «canescens« vare 

 lidt større end hans mindste « cornutus«. Men dette er næppe mere end et af de mange 

 Exempler paa, at slige Forandringer ikke altid absolveres lige tidligt. De af Bleeker 

 afbildede lige store Exemplarer af begge Former ere i øvrigt kun lidet forskjellige, den saa- 

 kaldte »canescens« mindre forskjellig fra den unge »cornutus« end denne er fra det af 

 Giinther afbildede yngste Stadium. Jeg kan derfor ikke komme til andet Resultat end, 

 at der kun kjendes én Zanclus-An, der undergaar visse Forandringer, som have givet 

 Anledning til Opstillingen af Alderstrin som særegne "Arter. 



Slægten Platax trænger endnu delvis til en Revision. Dens Historie , i de senere 

 Aar, er ret lærerig. Dr. Giinther bemærkede allerede i »Catalogue" (II, p. 489 1, at 

 Arterne af denne Slægt synes at undergaa betydelige Forandringer med Hensyn til Finne- 

 formen og Farverne efter Alderen. De i »British Museum« den Gang opbevarede Exem- 

 plarer henførtes til 3 eller 4 Arter: M. vespertilio, orbicularis (hvilken han dog ansaa for 

 kun at være den ældre Form af PI. vespertilio), arthriticus og teira; foruden dem opførtes 

 dog 3 Arter efter Cuvier og Bleeker (PL Boersii, Reynoldi, xanthopus); de øvrige af 

 Forfatterne beskrevne ere enten Synonymer til de 4 ovennævnte eller aldeles usikre (PL 

 punctulatus CV, PL gambret lilkr.) , eller de høre helt andre Steder hen (PL ocellatus, 

 scalaris). I »Fische d. Sudsee» reduceres de 4 ovennævnte Arter egentlig til 2, idet PI. 

 orbicularis og vespertilio udgjøre den ene, PL arthriticus og tevra tilsammen den anden; 

 men de der meddelte korte Beskrivelser skulle just ikke vække stor Tillid til disse Arters 

 Uafhængighed af hinanden. Det siges saaledes om /'/. teira, at den er meget let at for- 

 vexle med PL orbicularis, men synes konstant at have nogle Rygpigstraaler færre; at Plov- 

 benet er tandløst hos sidst nævnte, men har nogle Smaatænder hos forst nævnte. (Efter 

 min Erfaring optræder samme Art (PL teira) med og uden Vomer-Tænder, d. v. s. de falde 



