582 174 



samme llctning, men en forskjellig, all efter som de lindes paa tjjællelaagut, Hryslet, 

 Kinderne, Panden, Tindingerne o. s. v. Hist og her ses Si<æltænderne at i^omme frem paa 

 Bagkroppen langs med disse ophøjede Linier, og paa de større af disse Exemplarer ere 

 Skællene i fuldt Gjennembrud paa en stor Del af Halen og Kroppen — hos et Individ lidt for 

 (at regne efter dets Storrelse) end hos et andet. En mere eller mindre tydelig, mat Sølv- 

 eller Messingglans udmærker Flovedets Sider, især Gjællelaagene og Brystet o: Rummet 

 mellem Gjællespallerne, Bug- og Brystfinnerne. Der er et — ligeledes mere eller mindre 

 tydeligt — sort Baand over Nakken, mellem Øjnene, ellers er Farven gjennemgaaende 

 mørkladen som hos de vo.xne, men uden Aftegning; den hvide Halerod og Halefinnebræmme 

 ere dog ofte ret tydelige. Tændernes Antal er j^^, de iagttagne Straaletal: D: 9 . 23 — 25; 

 A: 3.21 — 22. Den habituelle Lighed med A. chmø-gus , i sin udviklede Skikkelse, er 

 saa iøjnefaldende, at det ikke vilde falde nogen ind at tvivle om, at de tilhøre denne Art, 

 førend man ved nærmere Undersøgelse bliver opmærksom paa de for Acronur-Stadiet be- 

 tegnende Træk, som efter den tidligere Opfattelse kunde synes at berettige til at anse dem 

 for noget fra Acanthurus-S\æglea forskjelligt. Ved en Længde af 41 Mm., stundom allerede 

 tidligere, er Forandringen næsten fuldstændig gjennemfort; kun Hovedets Skulptur bærer 

 endnu tydelige Reminiscenser fra Acronur-Forholdene. Det bør endnu berøres, at den 

 ovenfor hos Keris-Naseus omtalte relative Flytning af Bugfinnerne ogsaa kan forfølges 

 her; de sidde hos Exemplarer med fuld Acronur-Karakter under Vertikalen fra Bryst- 

 flnnefæstets forreste Punkt, hos dem, der mere eller mindre have antaget Acantburerncs 

 Fysiognomi, under sammes bageste Endepunkt ligesom senere. — De tidligere Trin af 

 denne Arts Udvikling kjender jeg ikke; men de lade sig let udfylde i Tanken af, hvad 

 nedenfor berettes om eller i Anledning af den anden vestindiske Art. 



A. coeruleus kjendes let fra A. cJiirurgus ved sit stejlere Ansigts-Profil og sin kortere 

 Legemsform; i denne sidste Henseende er der dog en ikke ringe Forskjel efter Alderen; 

 hos yngre er Hojden over det halve af Totallængden, hos ældre i Almindelighed noget 

 under samme. En Tegning af fine, lyse og mørke Længdelinier paa Legemets Sider, af 

 blaalige Skraastreger paa Rygfinnen optræder undertiden; den hvide Plet paa Haleroden ses 

 en enkelt Gang. Tændernes Antal er, alt efter Fiskens Størrelse, j^^', Straaletallene: 

 D: 9.26—28; A: 3.25—26. — En 34 Mm. lang Acanthunis-Vage "(vestindisk) (Tab. V, 

 fig. 3) har, sammenlignet med de ovenfor beskrevne Unger af A. chirurgus, netop en kortere, 

 mere rundagtig Form med stærkere buede Omrids og stejlere Ansigts-Profil; D: 9.26, 

 A: 23.24. Nogle brede og buede mørke Tværbaand gaa ned over Legemets Sider; der 

 er endnu Spor til Metalglansen paa Brystet under Gjællespalten, og Bugfinnerne have deres 

 Plads lige under Brystfinnefæstets forreste Punkt; den for Acronurerne ejendommelige 

 Stribning er endnu synlig paa Hovedet, men for øvrigt i Færd mod at forsvinde under den 

 frembrydende Skælklædning. — Acronur-Præget er ganske anderledes rent hos de ovenfor 

 berørte 3 Exemplarer, 34 — 37 Mm. lange, 21 — 22 Mm. høje, fra Havet i Nærheden af 

 Brasiliens Kyst (Tab.V, fig. 4). Det er derfor maaske noget misligt at ville forsvare deres Hen- 

 førelse til A. coeruleus, eftersom de jo ere mindst lige store med, til Dels større end dennes 

 ovenfor beskrevne Unge. Formen er endnu mere kredsrund. Konturlinierne endnu stærkere 

 buede end hos denne. Profilet mere afsnuppet fortil; Huden aldeles skælfri (bortset fra de 

 mere eller mindre tæt frembrydende Spidser, forst og tydeligst langs med Ryg og Gat- 



