B. Poppias, Kola-halföns och Enare Lappmarks Coleoptera. 27 



kaler hafva särskildt östra Finland och angränsande delar af ryska 

 Karelen visat sig vara, dar dylika arter anträffats ända ned tili Ladoga- 

 och Onega-omrädena, men äfven kusttrakterna, särskildt vid Bottniska 

 viken, hysa dylika former. Uppe i norden künde de rent arktiska ar- 

 terna ej fortsättningsvis hälla sig utbredda öfver alla regioner. De äf- 

 ven här inträfTade temperaturhöjningarna tvungo dem fastmer att tränga 

 upp mot högtjällen och de mest känsliga nödgades tränga tillbaka 

 tili de högsta Qällsträckorna. Samtidigt künde äfven en hei mängd 

 mindre ömtäliga arter utbreda sig tili dessa trakter, dar för dem sä 

 smäningom gynnsamma lefnadsbetingelser började yppa sig. Detta gäl- 

 ler särskildt de ofvan uppräknade boreala arterna äfvensom de inom 

 Fennoscandias nordliga delar allmänt förekommande, öfver större delen 

 af den palajarktiska regionen utbredda arterna. Men äfven frän öster 

 torde en dylik Invasion försiggätt, dock af senare datum. Med granen 

 torde en hel del arter, icke sä mycket bland Carabiderna, men synner- 

 ligast bland Dytisciderna, hafva invandrat. Dessa ostligt boreala arter 

 förekomma inom östra delarna af Fennoscandia nier eller mindre all- 

 mänt och äga likasä en vidsträckt utbredning i norra Rysslands och 

 Sibiriens barrskogsomräden. Däremot visa dessa en betydligt ojämnare 

 utbredning och äro betydligt sällsyntare inom granomrädet pä den Skan- 

 dinaviska haifön, hvilket möjiigen stär i samband med deras fortsatta 

 utbredning frän öster mot väster. Om dessa former skall närmare redo- 

 göras ander Dytisciderna. 



Om vi jämföra de arktiska formernas förekomst inom värt omräde 

 med deras uppträdande pä de nordryska och sibiriska tundrorna, sär- 

 skildt hvad frekvensen vidkommer, sä framträder synnerligen skarpt 

 deras lokala uppträdande i det förra omrädet, medan de däremot i det 

 senare förekomma bade jämnare utbredda och i ojämförligt större in- 

 dividantal. Detta, och hvad tidigare framhällits, leder en tili den upp- 

 fattning, att det arktiska elementet inom värt omräde utgör 

 en relikt fauna frän en tid, da för dessa former gynsam- 

 mare lefnadsbetingelser inom detta omräde förefunnos, 

 och att deras rätta utbredningsgebit är att söka längre 

 österut pä de nordryska och sibiriska tundrorna. Endelvis 

 relikt karaktär torde äfven den arktiska Carabicid-faunan ha att uppvisa 



