38 Festschrift für Palmen, No 12. 



af mellersta Europa, äro dock här mycket spridda och sällsynta, medan 

 de längre non-ut tillhöia de allmännare förekommande Dytisciderna, 

 omständigheter, som tyda pä deras boreala Ursprung. Bland former, 

 som äro utbredda sydligare, äro följande att framhälla: 



Coelambus 9-lineatus — ned tili Mecklenburg. 

 Deronectes depressus — Nord-Tyskland. 

 Hydroporus oblongus — Tyskland, England. 

 H. brevis — Preussen. 

 Ilybius angustior — Osl-Preussen. 

 Gaurodgtes erichsoni — Berlin. 

 G. bigattulus — Ost-Preussen. 

 Acatodes fuscipennis • — Nord-Tyskland. 

 Dytiscus lapponicus — Nord-Tyskland. 



Af de äterstäende är det endast en enda, som visar en utprügladt 

 nordlig utbredning, i det den sydligast är funnen ned tili Uleäborg, 

 nämligen Brychius cristatus. Alla de andra gä söderut tili 63" och 60'' 

 n. br. och nägra af dessa äro ännu i dessa sydligaste trakter ganska all- 

 männa. Äfven flera af dessa arter äga en mycket vidsträckt utbredning 

 inom nordliga Eurasiens skogsgebit, och somliga äro funna äfven inom 

 Nord-Amerika och äro säledes i det närmaste circumpolära. En hei 

 del af dem visar dock i mellersta delarna af Nord-Sibirien, pä samma 

 satt som de boreala Carabiciderna, och kanske i ännu högre grad, en 

 tendens att aftaga mot öster. Redan inom Jenissejomrädet saknas ett 

 ej sä litet antal af dem, nämligen: 



H. fennicus (antr. längi-e österut). H. glabriusculus. 



H. subalpinus. Dytiscus lapponicus. 



H. rubripes. Ilgbius crassus. 



H. longicornis. Gaurodyies confinis. 



H. semenowi. G. biguttulas. 

 G. setulosus. 



Längre österut aftaga dessa arters antal i ännu högre grad. Inom 

 Lenaomrädet är ett relativt litet antal funnet. Detta omräde synes i 

 allmänhet vara ganska fattigt pä vattencoleopterer, främst inom skogs- 



