56 Festschrift für Palmen. N:o 12. 



Anisotomidce, 



Inom denna familj mä först arterna af släktena Hydnobius och Liodes 

 omtalas. Dessa arter lefva pä underjordiska svampar och bruka under 

 sommarmänaderna framkomma upp tili jordytan, dar de svärma om- 

 kring. Pä hosten anträffas dessa arter pä samma satt äfven midt pä 

 dagen. L/oc/es-arterna anträffas isynnerhet pä platser, dar en rikare 

 gräsvegetation stär att finna, en orsak, hvarför dessa arter inom värt 

 omräde förekomma sparsamt. Mestadels päträffas de i norden mot 

 skitet af sommaren, da aftnarna blifva skummare, och da kan man 

 finna dem pä de upprödda ängsmarker, som finnas i närheten af be- 

 byggda platser. Flertalet arter är äfven tili öfvervägande grad anträf- 

 fadt i sädana delar af omrädet, dar mera bebyggda orter stä att finna. 

 I skogsmarkerna däremot fär man förgäfves söka dem pä de flesta 

 stallen. Endast längs älfstränderna, dar en smal remsa naturäng 

 finnes, anträffas en del arter sparsamt. Dessa former synas uteslutande 

 tillhöra skogsomrädet. Hvarken pä Qällen eller pä tundrorna äro hit- 

 hörande arter anträffade, och detsamma gäller äfven de nordryska och 

 sibiriska tundrorna. Detta är sä mycket anmärkningsvärdare, som Co- 

 lonider, hvilka föra ett liknande lefnadssätt, äfven förekomma inom det 

 egentliga tundragebitet. 



Af hithörande arter hafva de flesta en vidsträckt utbredning inom 

 ätminstone de norra och mellersta delarna af den palsearktiska regio- 

 nen. Mänga af dem hafva att uppvisa en egenartad utbredning sä tili 

 vida, att de äro anträffade pä vidt frän hvarandra belägna orter, men 

 detta förhällande stär utan tvifvel i samband med deras sällsynta före- 

 komst, hvarför de lätt förbises. För en del arter gestaltar det sig därför 

 svärt att sluta sig tili deras rätta Ursprung, ity att genom fortsatta efter- 

 forskningar arter kunna pävisas i trakter, vidt skilda frän tidigare kända 

 fyndorter. Att bland dessa arter nägra arktiska icke finnas, kan man 

 antaga af deras stora sällsynthet inom det arktiska gebitet äfvensom däraf 

 att de former, som här pävisats, alla äfven äro anträffade längre söderut. 

 Att däremot boreala former finnas bland dem, forde med stör san- 

 nolikhet kunna antagas. Bland de inom värt omräde förekommande 

 är det nämligen ätminstone en, hvilkens utbredning hittills visat 



