78 Festschrift für Palmen. N:o 12. 



i allmänhet. Det är ett icke ringa antal arter, som här blifvit pävisade, 

 men hvad deras förekomst och utbredning vidkommer, visa de tämligen 

 stora olikheter. Säsom naturligt är, finnas bland dessa ätskilliga, som 

 inom omrädet förekomma endast i de sydligaste traklerna, d. v. s, syd- 

 västra Kola-halfön, och hvilka säledes redan upphöra med sin utbred- 

 ning normt, längt söder om skogsgränsen. Dessa spela i faunans all- 

 männa sammansättning en ganska underordnad betydelse, särskildt da 

 de äfven här i dessa sydligaste delar äro funna mycket sparsamt. 

 Sädana äro: 



Polygraphus punctifrons. Coenoptera minor. 



Cryphalus asperatus. Necydalis major. 



Crypturgus hispidulus. Oxymirus carsor. 



Pityogenes bidens. Gaurotes virginea. 



Criocephalus rusticus. Leptiira tabacicolor. 



Af dessa torde dock Tomiciderna, ätminstone delvis, äga en större 

 utbredning inom omrädet, och möjligt är, att dessa rättare vore att hän- 

 föras tili de för granomrädet utmärkande arterna. 



Inom omrädet framträder en mycket i ögonen faliande skill- 

 nad mellan gran- och tallgebitet. Redan en hastig blick pä den 

 speciella utbredningsförteckningen visar, huru ytterst fä arter allmän- 

 nare anträffas inom Enare Lappmarks tallgebit, i jämförelse med det 

 relativt stora antal, som är funnet inom granomrädet pä Kola-halfön. 

 Ä andra sidan framträder ätven den omständigheten, att arter, som inom 

 det senare omrädet äro funna pä ganska talrika lokaler, inom det 

 förra äter äro betydligt sällsyntare eller dar t. o. m. fullständigt kunna 

 saknas. Detta senare förhällande kan visserligen i mänga fall ha sin 

 orsak i den omständigheten, att en del af de endast inom Kola-halföns 

 granomräde anträffade arterna äro bundna vid detta trädslag säsom 

 näringsväxt. 



De förhällanden, som inom Enare Lappmarks tallomräde visa sig 

 vara rädande hvad skogsinsekternas utbredning vidkommer, torde väl 

 tili en del motsvara desamma under en tidigare period, da inom om- 

 rädet fallen var det enda förhärskande barrträdet. Forst vid en senare 

 tid, da granens invandring päbörjade inom de östliga delarna, vidtog 



