48 



Der findes fra alle kanter af landet et temmelig stort antal 

 navne, sammensatte med &«, de fleste navne paa bygder og gren- 

 der, adskillige ogsaa gaardsnavne. Den første sammensætnings- 

 del ender i regelen paa a og maa dels opfattes som et adjektiv 

 i bestemt form, dels som gen. fl. Det første har man afgjort i 

 Einabii i Lesje, den ensomme bygd, hvis denne form, der op- 

 føres af Munch (Beskr. 136) er hjemlet*); det andet tilfælde 

 have vi aabenbart i Kleppabil, Klebu af kleppr, fjeldknat, og i 

 Eyjabii, Øier prestegjeld. I enkelte tilfælde kan man maaske 

 ogsaa formode et gen. ent. af et svagt hankjønsord. Forklarin- 

 gen af disse navne er for det meste vanskelig, da mange af dem 

 indeholde stammer, der ikke let lade sig tyde af det almindelige 

 oldnorske sprog. Det samme gjelder ogsaa navnet Selbu. Saa- 

 meget kan dog vel med sikkerhed siges, at det ikke med G. 

 Schøning kan afledes af sel, n. en seter ; thi dette ord har i gen. 

 fl. selja og en sammensætning dermed maatte derfor have lydt 

 Seljabil (ligesom Seljaland paa Island). Det synes ogsaa meget 

 tvivlsomt, om en forbindelse af denne stamme med bu er tilste- 

 delig, da dette ord medfører betydningen af en fast bosættelse. 

 Og forsaavidt der ved denne forklaring af navnet er tænkt paa 

 at bygden, da den fik navnet, kun har været et seterstrøg, saa 

 er det tilstrækkeligt at fremhæve, at det ved oldfund er godt- 

 gjort, at der endog langt oppe i dalen har været fast bebyggelse 

 saa tidligt som i det 6te aarh., i hvilken tid det er urimeligt at 

 antage, at en anden bygd skulde have havt seterbrug i en saa 

 langt borte liggende dal. — I et dalføre mellem Frosta og Skogn 

 ligger en gaard Selbu, hvis ældre form dog ne*ppe er bekjendt. 

 Forøvrigt findes der mange navne begyndende med Sel, hvoraf 

 en hel del maa afledes af seir, en sælhund, nogle vel ogsaa af 

 adjektivet sæll. At man ikke tør tænke paa den sidste stamme 

 i nærværende tilfælde, maa ansees som godtgjort dels ved den 

 ældste gjengivelse af navnet i sagaerne, dels ved at søen isaa- 

 fald ikke kunde have hedt Selasjor. 



*) 01. d. h. saga, Hskr. cap. 189, har Einhui, meu den nuværende form 

 Enebo synes dog at forudsætte Einahu. 



