165 

 Leksvikens prestegjeld. 



N. Fornl. 623 f. 



Prestegjeldet bestaar af 2 sogne, Leksvikens hovedsogn og Leksvik- 

 strandens eller Hindreims annexsogn og omfatter den nordvestlige strand 

 af fjorden mellem Mosviken og Stadsbygden. Det hørte fordum til 

 Strinda fylke. 



Leksvikens sogn. Ved begge sider af kirkegaardsporten stod 

 der paa Schønings tid 3 stene, som han antog for bautastene; 

 den ene, som var hel, var vel 2 m. høi, de to andre vare af- 

 slaaede. — Nedenfor Thronclstad laa i 1773 9 runde hauger, 

 hvoraf nogle anseelig store af sten. — Nedenfor Vingan laa flere 

 lignende hauger og østenfor gaarden en lang, efter ryggen skarp 

 haug; den sees endnu, men er neppe gravhaug. — Paa AaTberg 

 fandtes omkring 1855 i en myr nær husene 2 Jcageformede Mt- 

 Muniper, hvoraf den ene gik istykker, den anden er bevaret (T. 

 484). Den er 15 cm. i tverm. og omtr. 5 cm. tyk paa midten, 

 hvor den har et hul; den synes at beståa af samme masse som 

 den, der findes anvendt til kitning af en art trækar fra æ. j. 

 (jf. Aarsb. 1874 s. 183) og maa derfor rimeligvis ansees for be- 

 stemt til dette brug og følgelig henføres til æ. j. — Ved Stor- 

 'hruélven (der formodentlig oprindelig har hedt Leksa eller Ljoksa) 

 var der i 1774 tæt ved et par nylig ryddede husmandspladse 

 I mil op fra søen 2 store røser i tyk skov. — Ved Indre Grande 

 fandtes paa samme tid 14 — 15 runde, større og mindre hauger, 

 og paa Ytre Grande endel hauger, især en stor stenhaug, dæk- 

 ket med jord, østenfor gaarden og længere mod øst ved et nes, 

 „Lasneset", 2 aflange og 3 runde hauger. — Paa Klungerhuan 

 er fundet en cylinderformet perle af brun glasmasse med en fure 

 langs den ene side; den har en kjerne af hvidt glas, der træder 

 frem i enderne som en kreds med tagget kant og inde i den 

 omkring hullet er en sort og rød kreds, ligeledes med tagget 

 kant; den maa rimeligvis henføres til y. j. — V Sia Tømmer dalen 

 ligger nede ved søen en stor stenrøs med en kant af større stene ; 

 paa dens ene side er endel sten udkjørt, hvorved en indre mur 

 er bleven afdækket (Aarsb. 1873 s. 140) Forresten synes der nu 

 at være faa eller ingen gravhauger tilbage i sognet. 



