88 



Boreofusus berniciensis King. 

 Er meget sjeldnere end foregaaende, men forekommer i 

 begge de af Sårs omtalte Varieteter, den tykskallede og den 

 tyndskallede. Af den første toges i Korsfjorden paa 260 F. D, 

 et levende Ex. der i Størrelse og alt andet svarer til den af 

 Sårs givne Tegning og Beskrivelse. 



Echinodermer. 



Til de forhen af den Classe i Throndlijemsfj orden fundne 

 77 Arter (Selsk. Skr. 1879 p. 119) kan jeg efter sidste Aars 

 Under søgelse føje 3. 



Ophioscolex? spinosa nov. sp. 



Diagn. scutelUs hrachiorum dorsalihus forma (fere tit in 0. 

 glaciali) transverse late oblongis et acummatis, intervallo cutaceo 

 discretis, sed etiam sulco mediano longitudinali hipartitis, ventra- 

 libus subguadratis, spinis 4 (ad hasin hrachiorum 5) cremdatis, 

 cute ohiectis, papillis amhidacralibus mdlis., Discus spinis sat nu- 

 merosis, sat nKignis sttperficie dorsali, præsertim ad hasin hrachio- 

 rum in series hinas dispositis, instructus. 



Golor latericeus; pedes suctorii flavi. 



Longltudo hrachiorum circiter 140 mm., diam. disci 20 mm. 



Hah. sinu Nidrosiensi, prof. 200 ad 320 orgyanim, in fimdo 

 argillaceo. 



For nogle Aar siden fandt jeg paa 320 F. D. ved Rødbjerg en 

 usædvanlig stor Arm af en Ophiuride, som var mig iibekjendt; i 

 Sommeren 1880 erholdtes et helt Ex. paa et nærliggende Sted (200 

 F.) af den her beskrevne Åit, hvortil den enkelte Arm henhører. 

 Som det vil sees af Diagnosen, kan Arten, strengt tåget, ikke 

 henregnes til Slægten Ophioscolex, saadan som den er charakteri- 

 Seret efter de hidtil kj endte 2 nordiske Arter, navnlig ikke for- 

 medelst den piggede Skive. Jeg besidder intet nyere og fuld- 

 stændigere Arbeide over Ophiuridernes Systemacik end Llitkens 

 „Additamenta ad Hist. Ophiur." 3die Afd. 1869. Efter dette 

 kan nærværende Art ikke henføres til nogen anden af de 3 Fa- 

 milier, som der ere opstillede, end den sidste, hvor der „iugen 



