3 



keme i Fjordens ydre Dele Aglaophenia hicnspis <t. (.). Sårs, 

 Plumularia elegantula G. (). Sårs, Heteropyxis norvegim Tt, O. 

 Surs (der dog ikke forekommer i Mængde), Antennularki cmte- 

 nina Lin., Diphasia tamarisca, Tuhularia indivisa, i Skarnsundet 

 Plumularia gracillima G. O. Sårs, Halecium Beanii Johnst. 

 Halecium sessile Norm. og Hal. gorgonoide G. 0. Sårs, Oonothyræa 

 hgalina Hineks, Campamilarla Hincksii Alder og Tuhularia larynx. 

 At den nævnte enkelte Localitet i Skamsundet er saa rig paa 

 LuAvandsliydroider, maa have sin Grund paa en Gang i den 

 stærke Strømsætning, der synes at være en Betingelse for deres 

 Trivsel og Forplantning og deri, at de ikke ere iidsatte for 

 stærke Bølgeslag, livad saa fine Skabninger neppe taale. Der- 

 næst er her Klippegrmid, som er besat med overordentlige Mas- 

 ser af de saakaldte „Vobskjæl" (Mytilus modiolus), der syntes 

 at afgive gode Fæstesteder for de større Arter, som igjen beboes 

 af mindre, og det hændte ofte, at en eneste Klynge af disse 

 Skjæl var beboet af henved en Snes Arter Hydroider, der alle 

 opnaaede en usædvanlig Størrelse og Frodighed, medens disse 

 Skjæl paa andre Steder tvertimod vare næsten blottede for 

 Hydroider. Det var ogsaa her, atFlerheden af de for vor Fauna nye 

 fandtes; de hyppigst forekommende fra — 16 F. D. vare Go- 

 nothyrcea gracilis M. Sårs, Gonothyræa Lovéni Hineks, Tuhularia 

 coronata Abildg. Clytia Johnstonii, Ohelia d.ichotoma & flahellata 

 Hineks, Perigonimus muscoides M. Sårs, Eudendrium ramosum 

 Lin. & Eadendrium arhuscula Hineks. Hertil kommer adskillige 

 andre Arter, som i Regelen ere Dybvandsformer ; thi der er en 

 Ejendommelighed ved Skamsundet, som jeg forhen^) har berørt 

 og som jeg i sidste Sommer fik endnu mere bekræftet. Det er 

 den, at den saakaldte Søtræregion har en langt større Udbredelse 

 i Høiden end ialmindelighed antaget og dette gjælder da ogsaa 

 en stor Del af de den ledsagende Hydroider og tildels andre 

 Former. Den øverste Grændse for Søtræerne angives somoftest 

 at være ved omkring 90 Favnes Dyb, med Undtagelse af, at 

 Muricea placamiis undertiden gaar op til 50; men i Skamsundet 



1) Selsk. Skrifter 1877 P. 337. 



1* 



