ol 



Oplysninger om Dialekter i Selbu og Guldalen. 



(Ligedannelse. Apokope. Bøining.) 

 Ved Amund B. Lai'sen. 



I vor Tid er det Naturvidenskaben, som har gjort den 

 største Fremgang. Dette har virket tilbage paa Aandsretningen 

 i det hele og derved ogsaa paa de andre Videnskaber. Den, 

 som er Barn af Naturfagenes Tid, har lært af disse, at han maa 

 mærke sig Fænomenerne uden at tåge Hensyn til deres æsthe- 

 tiske Beskaffenhed ; man ønsker desuden saavidt muligt at defi- 

 nere sin Gjenstands reale Forhold ved naturvidenskabelige Midler 

 og fremstille Sammenhængen mellem dem med naturvidenskabelig 

 Methode. Selv om man ikke erkjender, at det er de væsentlige 

 og afsluttende Resultater, som naaes ved disse Midler, saa vil 

 man finde, at dette hører med blandt de Ting, som det paaligger 

 vor Tid at udrette. 



Saaledes er det gaaet til, at Dialektstudier og Fone- 

 tik nu er komne i nogen Anseelse som Grene af Sprogviden- 

 skaben, uagtet de, det ene Fag formedelst Frygt for det vulgære 

 og det andet som altfor minutiøst, har været anseede for mindre 

 tiltalende. Det er ble ven saa altfor aabenbart, at alt, livad der 

 virkelig er til, har videnskabelig Interesse af den Grund og maa 

 komme offentlig frem, dersom man ikke ved det altfor godt før. 

 Og især er det bleven aabenbart, at der er en Mangel og et 

 Savn ved de andre historiske Videnskaber, som maa fyldes ved 

 at anvende Fonetikken paa Di al ekt er ne. Thi Hgesom 

 mau studerer Plantegeografi og dernæst af Væksternes Udbre- 

 delse drager Slutninger om deres Indvandring og Forholdene 

 under den, paa samme Maade trænges der ogsaa Geografi for 

 Ordene og deres Anvendelse, Lydene og deres Forekomst i Sprog- 

 stoffet. Den ene af de to Videnskaber kan have omtrent lige 

 saa jjek^^smt Materiale at arbeide med som den anden, om end 



