, 33 



s t æ n d i g. Sikrest er min Kundskab om Selbiis Dialekt, hvilket 

 alene skyldes Hr. Lærer K. Fuglem i Troudhjem. 



Dialektgruppens Stiiiing. 



Strøget langs Rigsgrænsen fra Selbu og Melhus til og med 

 Elverum og Trysil har det tilfælleS; at der, hvor der i oldnorsk 

 var Diftonger, er der i Regelen traadt enkelte Vokaler i 

 Steden, ligesom i Svensk og Dansk; det samme er Tilfældet i 

 Rennebu og efter I. Aasen i Opdal. Overgangen har gjennem 

 hele Strøget foregaaet paa væsentlig den samme Maade: ei 

 er erstattet med e, øy med ø^ au med en Vokal, som her be- 

 tegnes u ; Melhus staar dog udenf(.)r i Henseende til au, som del- 

 er bevaret; ofte har det ogsaa Diftongen ei. 



Medens Østerdalen og den østre Del af Søndre Thrond- 

 hjems Amt saaledes staar sammen i ét Træk, der skiller dem fra 

 alle andre norske Dialekter, er der dog andre Ting, som forener 

 Selbu og Guldalen med Throndhjems Stift, og Østerdalen med 

 Østlandet forøvrigt. Dette falder især i Øinene i Eøiningslæren ; 

 hvorledes Forholdet er der saavelsom i Ligedannelsen og i Apo- 

 kopen, vil tildels senere blive omtalt. Enkelte mere indgribende 

 Lydfænomener ellers skal kortelig nævnes. Med Naboer baade 

 i Nord og Syd og Vest har Selbu og Guldalen det tilfælles, at 

 n, 1, d og t kan mouilleres eller blive palatale, hvor der i old- 

 norsk var dobbelt Konsonant, eller n og 1 efter sig havde d 

 eller t. I Modsætning til Østerdalen staar det derimod, 

 naar der her (i Ty dalen og Melhus sjelden eller aldrig) kan 

 udtales d efter n og 1, i Holtaalen og Støren b efter m og i 

 Aalen muligens ogsaa g efter j^^-Lyden*) — i det Fald, at Bøi- 

 ningen bringer en Vokal efter dem. Det „ tykke I" er almin- 

 deligt, men i Støren og i Selbus Hovedsogn forekommer det kun 



*) lalfald stedfester man til „Renbygden", straks søndenfor Aalens Kirke 

 følgende eksempelrige Rægle: BøølsoiJn SCttt Sd gått puUj ihøhvU 



op i feela: daa Jionim høølkua å stangga unt vå'mha på 

 høølsdlamba. Too de pmijdi Jianida. baar d^e ni gaarn^^ 

 smordh på de me i feer, laa hovt^åt di i hæykjæmhe, 



3 



