39 



den gjældende Form for oblikve Kasus, enten det nu var be varet; 

 eller ljå blev spaltet igjen ved Indvirkning af Nom. -Formen lé; 

 sammenlign i den Henseende trea (i Solør) som Talord, naar Sub- 

 stantiv er underforstaaet, hvilket synes atkomme afjjrjå eller en 

 dertil svarende Form. Dette — *1 é a har været under Ligedannelse 

 og har standsetpaa et lidt mindre fremskredet Punkt af den end 

 det, som man har i Singsaas's nnvå for oldn. hnefa. 



V e r b e r n e ligedannes ogsaa til å — å : (med Rodvok. a i oldn.) 

 gåWi, gnåghå] (med e) åfå, våra; (med i) ådå, låvå; (med o) 

 måta (o: bevæge Munden tyggende), gam; (med n)numå, dåna. 

 Ikke taa Trestavelsesverber har Ligedannelse i sin sidste Del, 

 saaledes harijnsåmå, ranjnsåJcå, ååtvårå. fårt^anå. Dette er ret 

 mærkeligt, da Aksentforholdet i Trestavelsesordene er aldeles 

 forskjelligt fra Tostavelsesordenes, og der derhos ikke findes til 

 disse sidste Led svarende Stamord i Dialekten, ja, de kan ikke 

 engang antages at have existeret i den som ligedannede. 



Mange Verber, som efter sin Form skulde gaa ind under 

 Regelen, har dog faaet sin Rodvokal forlænget og Verbet behandlet, 

 som om det havde lang Vokal af Naturen. Især er dette Til- 

 fældet med mange Verber, som har a til Rodvokal, nagtet langt 

 a i Rodstavelsen af en Infinitiv kun i yderst faa Tilfælde kan 

 opstaa ved konsekvent Lydudvikling inden Dialekten. Det for- 

 klares imidlertid dels ved sen Oprindelse af Ordene, dels deraf, 

 at de har havt i til Endelse i Præsens. Dette i har ikke 

 kunnet ligedannes med Rodvokalen; derfor er der ogsaa mange 

 Verber, som bruger begge Former valgfrit, saasom Mwå ved Siden 

 af Jcaave. Stadig mangler Ligedannelse f. Eks. i haa, U-aa, 

 laave, ixmr, xwaat, saaglie, vaar, tooP, åungli. Det er besynderligt, 

 at det sidstnævnte meget brugte Ord ikke har Kraft til at have en 

 Infin. saavidt forskjellig fra Præs., som den bliver ved Ligedan- 

 nelsen, undtagen paa Steder, hvor dets Betydning og Brug mere 

 minder om ,, formåa" end om Skriftsprogets „due," nemlig i 

 Klarelvens Dalføre. 



Spor af opgiven Ligedannelse har man i våå fbgsaa våda), 

 liåå, tåa, jåå; ofte bruges ogsaa uår og jår for våra og jårå. 

 Tilnærmelse til jvrå synes at findds. 



