45 



S e 113 u . 



Ved Verber med lang Eodstavelse er Apokope Regel 

 i Infinitiv. I stærke saadanne findes Endelsen e vel næsten al- 

 drig. Af andre Verber skal der være Vaklen ved en stor Del, 

 efter Plads og Vægt i Sætningen. Andre Verber igjen kan saa 

 godt som alene bruges i den fuldstændige Form. I nogle Til- 

 fælde kan man antage, at Ordet har e for at skilles fra et ellers 

 ligelydende Verbum, i andre, fordi det er et sjeldent eller høi- 

 tideligt Ord; i andre, f. Ex. JiPcivje, er det, fordi Formen ellers 

 vilde være for tung. Af andre Exp : æljde, stiJore (være klodset), 

 karske. Meget almindelig er Apokope blandt de Verber, der i 

 oldnorsk bøies som spyr j a, eller som senere er bleven henført til 

 den Klasse; man vilde finde langt flere med bevaret e i Inf. blandt 

 dem, der bøies som vitja. Man har saaledes altid spaår, svådr 

 fi-ytitj, tijj. Dog bruges de stærke Verber sikj%p (ved Siden af 

 sjeldnere s^tjtj) og lijje og et og andet lignende. Om et apokoperet 

 Verbum paa Grrund af Konsonanternes Beskaffenhed inaa falde i 

 to Stavelser, har det dog, som de andre, i musikalsk Henseende 

 Enstavelsestonelag : lidhkdr, pWtfn, sy/ppoP. Alle Verber, som 

 har Fortidsform paa — te og — de, faar den apokoperet. 



S v a g e H a n k j n s o r d apokoperes sjelden — jeg kj ender 

 kun Exemplerne : hbmmeP, dravveJr, navveP og nagliéP, ogBøi- 

 ningen viser dem som svage. Et større Antal kan synes apoko- 

 perede i Forhold til de Former, man kj ender bedre; men dels 

 kan det være andre Afledninger, dels rene Feiltagelser, som man 

 har antaget sig, opstaaede af halvforglemte Ord eller Ord, hvis 

 Entalsform man sjelden brugor. 



H u n k j n s o r d e n e apokoperes ogsaa yderst sj elden : 

 hommeP, nøvveir- (^jgla.) Aasen), appeP, spiJider, ølder (o : d 1 a, 

 Aasen) er de eneste Eksempler, jeg kj ender; de bøies svagt. 



Svage Intetkj ønsor d. Denne Klasse Ord er vel be- 

 varet i Selbu, i Sammenligning med andre trondhjemske Bygde- 

 lag, (i Gruldalen ved man sommesteds næsten intet Ord, der kan 

 bøies som saadant helt igjennem) — og de apokijeeresh-^lden, 

 h^ikweP bliver apokoperet. 



