48 



bierne er sædvanlig forkortede : jen7?.; likk, ii ut, læ^æng: it^t her 

 eneste Form ; Jié'em, i Soknedalen lieém^. 



Melhus. 

 Infinitiver og svage Himkjønsord altid apokoperede ; Han- 

 kjønsordene derimod ikke: hæSjSj, sel] og hadiå, spooV^, men 

 granene, takke. Intetkjønsordene apokoperes^ men er som oftest 

 bleven Hunkjønsord; der er dog nogle Ntr. som stf/tjtjky Plnr. 

 paa e af Adj. fin des. Advb. som jæ"cen, åft, ]ié'em., lce'^æng, 

 u'ut, i'in. 



Bøiningen. 



Naar jeg nu skal fremstille Bøiningen^ saa indskrænker jeg 

 dette til den r e g e 1 m æ s s i g e Bøining, hvor ikke alene Sam- 

 menhængen mellem forskjellige Former af ét Ord føles for- 

 medelst Analogi i Sproget^ men ogsaa denne Analogi er gjen- 

 nemført paa samme Maade ved et større Antal Ord. Hvorledes 

 Forbindelsen sker mellem Ordstammen og Suffikset hører altsaa 

 ind under Rammen, men at nævne alle Arter af Tilfælde ansees 

 ufornødent. Selbu's Former lægges her som tidligere til Grund, 

 og i det hele hvert Distrikt til Grund for det følgende, saaledes 

 at de Regler, hvorom intet nævnes, er Ting, som jeg holder for 

 ensartede paa begge Steder, hvad selve Bøiningen angaar. An- 

 ordningen sker efter Forholdene i Oldnorsk, i de fleste Tilfælde 

 særlig efter Ordenen i Wimmers „01dnordisk Formlære". Det er 

 kun blandt de svage Verber, at saa dan Inddeling ikke falder 

 sammen med den, som Dialekterne selv giver Grund til, og ogsaa 

 der vilde enhver anden Inddeling blive næsten ligesaa haltende. 



A. S e 1 b u. 



Substantiverne. 



Hankjcriisord. a. Stærkt høiedc. 



1. Stammer paa a. Plur. ubestemt har Endelsen a. 



Bestemt Nom. Sing. n; Dat. a med ,,Mouillering" af foregaaende 



Jc eller g. Bestemt Nom. Plur. — ænj7i (meget nær — enpi), Dat. 



— mn. Nom. Sing.s efterhængte n føies umiddelbart til vokalisk 



