55 



den foregaaende. Et stort Antal Ord har antaget — ei Præsens 

 og saaledes gaaet helt over til den. Typen for de fleste af disse 

 Verber bliver altsaa: 



Inf. Præs. Præt. Pt. partic. 



dooP clooP dodxt^ doort^. 



Kun nogle faa Verber har beholdt sin gamle „Gjenomlyd" 

 uden at danne nogen udbredt Analogi; f. Ex.: 



spcidr spoor spoort^ 



lægg laa laJd 



3 d i e Klasse er gaaet tilgrunde som Analogi ; Bevarelse af 

 dens Bøiningsformer i Overensstemmelse med Dialekten findes 

 kim nogenlunde i 



låvå kvi levd levd. 



Et Minde om denne Klasse er det vistnok; at et Antal Ver- 

 ber mangler Ligedannelse eller har den valgfri, saasom gaap eller 

 gåpå, spaar eller spara, vaar. 



4de Kl. a. Med kort Rodstavelse : 



Inf. Præs. Præt. Pt. partic. 



smaka småhl småkå småkå 



b. Med lang Rodstavelse : 

 kaljl kaljle kaljla kaljla 



kVavje kl^civje kPdvja kPavja 



Imperativ af Ord med lang Rodstavelse og Ord af 4de 

 Klasse med kort Rodstavelse lyder som Inlin., altsaa flnjnj, hiit, 

 sxÆdr, kalil, småkå, klHlvje. Ved andre Ligedannelser hænder 

 det, at Infin. anvendes, f. Ex. jårå, og med foregaaende Nægtelse 

 endog å (o: at): it^t å jårå de = g}øY det ikke. Udbredelsen af 

 saadan Imper. op igjennem Dalene har jeg ikke Besked om, 

 men i Melhus synes den gjennemført. I Selbu er der ialfald 

 sædvanlig eget Imper. af Ligedannelser, hvilket oftest omtrent 

 svarer til Stammen, f. Ex. lees af låså^ men af håra, f. Ex., 

 bruges oftest haar i Imper. En stor Del af dem kan have egen 

 Imper. Plur. paa — a, men der er Frihed i Anvendelsen, og 

 Forbindelsen mellem Suffixet og Stammen er vaklende : medens 

 nemlig draagh har i Plur. draågha, saahar hang i Plur. hånjja; 

 Analogi fra saadanne Former som sidstnævnte har grebet om sig 



