m 



Adjektiverne. 



Hunkjønsforiu i Plur. synes ukjendt; Plur. paa — e gives 

 endnu. Adj. paa — iiij er sjeldne, de har sædvanlig ligesom 

 stærke Pt. Partic. kun— e i alle Kjøn og Tal. J)Pyy'inj, gææPinj 

 har ingen egen Hunkjønsform. Den substantiviske Bøining af svage 

 Adj. har i Hunkjøn Nom. Flertal paa — åfij som Substanti- 

 verne, men Intetkjøn paa — anj, laant fra Hankjøn. Eien- 

 domsprominerne i Dat. Sing. min}, våår etc. 



Verberne. 



I. Stærke. Pt. Partic. har sædvanlig Endelsen — e. 

 g mouilleres til j, gg til dflij, k til tjkj og hk til :fj^j/ij. I Iste 

 Klasse mest o som Rodvokal i Partic. : fonene, vohljte, men tygg, 

 tagg, tådjdjje ; søng, sang, sånjne. I 2 og 3 Klasse Præs. paa æ 

 dræægh, fæær; i Annexet Flåa og endel af Hovedbygden dræi; i Pt. 

 Partic. — e: drepe, here, vere, ete, veve, veje, greve, fere. Præt. i 

 4de Klasse ee: heet, seegh, sveek; undertiden æi: stæi, ræi, vræi. 

 Partic. i denne Klasse sædv. e : seje, steje, rede, tildels i : svitjkji, 

 skrit}kji. I Ste Præt. du : bdii, hrdut, f}du ; i Partic. ø : høde, 

 strøtjkje, fi^øje. I 6te Kl. Præs. hlr-ææs, Partic. hPeese, greete, leete. 

 II. Svage. Præterita paa — t er fuldtsaa overveiende over 

 dem paa — d som i Selbu. Tilsyneladende borte er Endelsen 

 — de i spool^, smoolr, kful^, hduP, saa, haa, laa; Partic. smoovt^, 

 luBiivt^. I 4de Klasse er Præs.endelsen — e, ikke — a som i 

 Støren. 



Imper. Plur. paa — a synes ukjendt. Da Imper. som 

 oftest lignede Inf., antog man dette som Bydeform, ogsaa hvor 

 Inf., men ikke Verbalstammen, havde Ligedannelse; man siger 

 ikke alene låvå for „lov", men ogsaa for j,lev"; man har såvåf 

 dråghå o. s. v. i Imper. Sing. 



