me tilat bero pa en mere umiddelbar følelse af natursammen- 

 hængen, et godtykkeligt skjøn. Hvor lidet behagelig denne 

 sandhed end er, er det dog gavnlig at holde sig den for øie; 

 og at forholdet virkelig er dette, synes at fremgå af den moderne 

 lichenologies literaturhistorie. Hvorfra skulde vel al denne bit- 

 terhed og animositet mod anderledestænkende, alt dette odiura 

 theologicum skrive sig hos intelligente, fordomsfri og sandheden 

 oprigtig hengivne naturforskere som nutidens lichenologer, uden 

 derfra, at troen er stærk og de objektive beviser svage. 



Men er videnskabens nærværende standpunkt dette, må 

 det \'ære tilgi veligt, at der opstilles en blot og bar konjektur. 

 Mindst af alt vover en sådan at ville stille sig ved siden af de 

 mange videnskabelig begrundede systemer med deres strænge 

 konsekvents. Man kan fuldt ud vurdere disses praktiske værd 

 og nødvendighed, om man end tror, at de ikke er udtryk for 

 iavernes naturlige forvandtskab. 



Hvad der hos mig mere end noget andet har fremkaldt 

 den tro, at Iavernes sporer mere end de øvrige organer er vort 

 vigtigste, skjønt undtagelsesvis aldeles feilslående hjælpemiddel 

 til erkjendelsen af de større forvandtskabsrækker inden Heteroli- 

 chenes, er betragtningen af de laver, som indbefattes under slæg- 

 terne Teloschistes, Xanthoria, Caloplaca og Blastenia, 

 Skjønt disse laver inden sin midte har at opvise alle væsentlige, 

 og de indbyrdes mest forskjellige thallusformer og dertil begge 

 hovedformer af de discocarpe frugter, har de efter min opfat- 

 ning så meget tilfælleds i indre og ydre, og er ved de allerede 

 nu kjendte former indbyrdes sammenknyttede til en helt gjennem 

 og i høieste grad naturlig række af en sådan kontinuerlighed, at 

 der ikke kunde være synderlig mindre afstand mellem rækkens 

 enkelte led, naar der i det hele tåget skal gives distinkte arter. 

 Hvilketsomheist af de sædvanlig antagne systematiske principer, 

 der dog væsentlig er hentede fra thallus's udviklingsgrad og apo- 

 theciets dannelse eller fra begge disse, man vil befølge, er det 

 uundgåeligt, ikke alene at sønderlemme denne så naturlige ræk- 

 ke, men endog at ^ærne dens enkelte led vidt fra hinanden, 

 foråt føre dem sammen med analoge men fjærnere forvandte 

 former. Sporerne alene viser i dette tilfælde den rette vei, de 

 peger i samme retning, som det naturlige forvandtskab går, ved 

 deres hjælp kan man sammenordne det sammenhørende og ude- 

 stænge det mindre forvandte. Men samtidig med, at sporerne 

 mere end samtlige øvrige organer tilsammentagne angiver det 

 naturlige forvandtskab, hvad flerheden af Teloschistei angår. 



