107 



Om de Slutninger, som derpaa ere £it bygge, er der dog 

 neppe endnu tilvejebragt fiildstændig P^niglied, ligesaavist 

 som Spørgsmaalet der endnu ikke kan siges at være endelig 

 besvaret. 



At Stigningen inden disse Egne i ethvert Tilfælde 

 gjennem enl^elte længere Tidsrum er foregaaet langsomt og 

 jevnt, fremgaar — som det sj^nes — paa det bestemteste af 

 de lier optrædende Skjæibankers Beskaffenlied. Disse, der 

 fovøvrigt inden voro Egne ikke synes at naa højere op end 

 til henimod 35 Fod over Havfladen, kan paa mange Steder 

 paavises at staa i fukl sammenliasngende Forbindelse med de 

 med disse ganske ensartede Skjælniasser, der optræde og 

 den Dag idag afsættes ved vore nuværende Strande. 



Mere tvivlsomt kunde det maaske stille sig for Besva- 

 relsen, hvorvidt den jevne og gradvise Stigning — der med Be- 

 stemthed kan paavises for.de laveste 35 Fod og endvidere 

 vel ogsaa paa forskjellige Trin gjennem større Højde over 

 den nuværende Havstand — til sine Tider kan være bieven 

 afløst af stærkere virkende Kræfter, hvorunder Landjorden 

 gjennem større Vidder har været underkastet en stød- eller 

 rykvis Stigning. I sin fortræffelige Afhandling „0m Terras- 

 scrne i Norge og deres Betydning for Tidsrummet lilbage til 

 Istiden" har Dr. Th. Kjerulf fremholdt Vasdragenes terrasse- 

 lorraige Trin som sikre Viduesbyrd om Landjordens stød- 

 vise Stigning. i denne Afhandling gjøres gjæklendc „at 

 hver enkelt Terrasses bratte Ende er det Trin, som antyder 

 en hastig Stigning, mens den skråa Overflade derimod kunde 

 dannes under en langsom Stigning, saadan som den, man an- 

 tager for Skandinavien'". 



Med Hensyn til den Betydning, der i saa Henseende 

 er tillagt disse terrasseformige Trin, skai dog fremholdes, at 

 der, saameget der end er, der paa den ene Side synes at tale 

 til Fordel herfor, saa vil der paa den anden Side ogsaa 

 kunne rejses flere væsentlige Betænkeligheder mod at slutte 

 sig til en saadan Forudsætning. 



Som saadanne Betænkeligheder skulle her nævnes: 



1) Det ofte, som det synes, noget vel store Antal af 

 terwsseformige Trin, hvoraf hvert enkelt skulde forudsæ^tte 

 en rykvis Stigning i et Sæt, der i Højdemaal svarer til den 

 bratte Endes vertikale Projektion. 



Professor Sexe har i sin ovennænvte Afhandling om 



