151 



tredie derimod fører over til Ofoten. Disse ere Budalen, 

 Stordalen og Rødbergdalen. Stordalen er et temmelig bredt 

 Dalløb og kan paa en vis Maade være at opfatte som Ho- 

 veddalens første Begyndelse — en Opfatning, der ogsaa 

 gjøres gjældende af Salangsdaiens Opsiddere. Overgangen 

 fra Hoveddalen til Stordalen er jevn og kims med ringe 

 Stigning. Ti! Budal og Rødbergdal er Stigningen derimod 

 mere paafaldende. Ved Gaarden Bonnes støder Budalseiven, 

 Storelven og llødbergelv sammen og danner Salangselven. 



Her i den egentlige Saiangsdals øvre Del om Gaar- 

 dene Bonnes og Haakstad har Fjeldsiderne trukket sig langt 

 tilbage, og Dalbunden danner en for vore Dalfører jevn og 

 vidstrakt Flade, — i sin Tid utvivlsomt Bunden af et ret 

 anseeligt Ferskvand. Strax nedenfor Haakstadgaardene be- 

 gyuder Dalen atter at knibe sig sammen, Dalbunden bliver 

 ujevn og bakket, ligesom lavere tildels af Granit byggede 

 Aasrygge her spænder sig tværsover Dalen og lukker for 

 Bonnessletten. Der kan maaske være nogen Sandsynlighed 

 for, at dette vide, indelukkede Dalbækken om Bonnes for en 

 ikke uvæsentlig Del kan have modtaget sin ejendommelige 

 Form gjennem Udgravninger af de uhyre Ismasser, der i sin 

 Tid have gledet ned gjennem Rødbergdal, Stordalen og Bu- 

 dalen, og som liave flydt sammen til en Strøm under Stor- 

 klættens nordre Afhæng. 



Det ovennævnte lukkede Dalføre Sørdalen i Bardo 

 skjær sig fra Gaarden Strømsmo ind i Grændsefjeldet melleni 

 Bardo paa norsk og Toi'ue Vand paa svensk Side. Dalen 

 viser oftest næsten lodrette Fjeldsider med hyppige Urder 

 og Udrap, navnlig der, livor en temmelig mild Lerskifer byg- 

 ger Fjeidgrunden. Fra Dalens øverste Gaard Sørgaard ned 

 imod Sørdalseivens Udiøb i Bardo ~ i en Længdestrækning 

 Jif næsten 1 Mil — danner Dalbunden en sammenhængende 

 saagodtsom hoiisontal Flade, der er optaget af store veldyr- 

 kede Gaarde. Dalbunden ligger her neppe mere end 300 

 Fod over Havfladen og har saaledes rimeligvis under Afslut- 

 ningen af Glacialtidens ældre Aisnit ligget under Havfladen. 

 Der synes at være al Grund til at forudsætte, at Glacialti- 

 dens Ismasser her have virket ikke alene i stor Maalestok 

 destruerende hmgs Dalens Sidevægge, men at ogsaa den al- 

 lerede ved første Øjekast saa paafaldende flade og jevne 

 Dalbund nærmest er at tilskrive disse. 



