134 



Trorasøen er en omtrent 1 norsk Mil iang og 6 a 7000 

 Fod bred 0, der slrækker sig nogenlunde i nord-sydlig Ret- 

 ning. Den danner paa del nærmeste et sammenhængende 

 Berglegeme, hvis Længdeaxe stryger efler Øens Længde. 

 Øen stiger fra alle Kanter langsomt op til en Højde af fra 

 3 !ii 400 Fod over Havfladen. Nedslagsdistriktet er for ind- 

 skrænkel til, at større Elvedrag lier skulde kunne optræde — 

 kuns enkelte mindre Bække skyde paa sine Steder ned mod 

 Sundene. Aasskraaningerne ere saagodtsom overalt dækkede 

 med tildels mæglige Aflejninger, rigt indfleltede med Rulle- 

 sten eller hyppigere vel af mere skarpkantede Brudstykker 

 af de forskjellige Bergarter, der bygge Øens fasle Fjeldgrund. 

 I de lavere Partier dannes disse ef Blaaler (Muslingler), Sand 

 og Skjællag, Disse Bedækninger, der saaledes paa det be- 

 stemteste vise sig at være afsatte under Havfladen og tilhøre 

 yngre Tidsafsnit, skulle nedenfor blive Gjenstand for nser- 

 mere Omtale. Men ogsaa de højere liggende Aflejninger maa 

 for største Delen væie afsatte under Havfladen, idet der ind- 

 til en Højde af henved 300 Fod over denne i Sandaflejnin- 

 gerne er at paavise Lag af Blaaler eller rettere sandholdigt 

 Ler. Disse Leriag, der stikke frem i Øens stærkt heldende 

 Skraaninger, kunne ikke være afsatte i noget Ferskvand, — 

 de loliale Forholde ere her ubeiinget til Hinder for en saadan 

 Slutning — men maa være marine Dannelser. Sandet i Af- 

 lejningerne her er temmelig fin, glimmerrig af en graa til 

 gulgraa Farve, medens de øvre Partier vise en stærk brun- 

 ligrød Farve (^Rødsand). Disse Sandpartier vise — saavidt 

 der er iagttaget — ikke nogen Lagdeling; Sandet er ofte af 

 en melagtig Natur. Da jeg føist begyndte at fæste Opmærk- 

 somheden paa disse løse Bedækninger, lededes jeg herigjen- 

 nem til Forudsætningen om, at de maatte være afsatte paa 

 tørt Land. De svenske Geologer, f. Ex. Erdmann i sit Skrift 

 „0m Sveriges kvartære bildninger" samt C. W. Paijkull i 

 Skriftet „0m Istiden i Norden'\ betragte ogsaa Sandets mel- 

 aglige Beskaffenhed som et Vidnesbyid om dets Afsætning 

 paa tørt Land, Det ovennævnte Forhold, at Leriag af utvivl- 

 som marin Opriudelse ere al paavise ind^n disse Sandaflej- 

 ninger, indeholder imidlertid en Udtalelse om, at den melagtige 

 Beskaffenhed ingenlunde kan være at tillægge nogen afgjø- 

 rende Betydning med Hensyn lii Spørgsmaalel om de For- 

 holde, hvorunder saadanne Sandpartier ere afsatte. Det synes 



