213 



res og Lyngshalvøens Fjeldpartier støde saagodtsom umid- 

 delbart op til Rostapartiets mægtige Afdeling inden Kjøldra- 

 get, idel Hattevarres Parti alene ved den trange Tamokdal 

 er adskilt fra samme. Disse Partier i Forbindelse med Fjeld- 

 masserne mellem Sørfjorden og Tromsesundet kunde da be- 

 tragtes som en større Hovedforgrening. En næste Forgre- 

 ning fra Hovedstammen kunde dannes af Mauken og Maar- 

 tindernes Felt, hvortil som Sidedrag endvidere var at knytte 

 Fjeldpartiet mellem Maalselven og Gisundet, ligesom ogsaa 

 paa den anden Side Fjeldpartieme mellem Malangen og Bals- 

 fjord ber naturligst maatte finde sin Plads. Det isolerede 

 Ansfjeld kunde da knyttes til Mauken som en Forgrening 

 fra denne. For denne anden Hovedforgrening vilde da det 

 naturligste Udgangspunpt fra Hovedstammen være at søge 

 inde paa Alappens ydre Afhæng. 



En tredie Forgrening kunde dannes — med Udgangs- 

 piinkt fra Istindernes Parti — af Ala- og Hjerttindens Afde- 

 ling og udover Faxtinderne og Børingen. 



Snørkens Afdeling med de dertil knyttede Partier ud 

 til Salangen og Astafjorden vilde danne en fjerde Forgrening. 

 En femte vilde dannes af Spanddalstinden og de dertil knyt- 

 tede Fjeldpartier ud til Astafjorden mellem Lavangen og Grat- 

 angen, og endelig en sjette Forgrening kunde dannes af Fjeld- 

 partieme ud over Ofotlandet. 



Saameget der end er, der ved første Øjekast kunde 

 synes at tale til Fordel for en saadan Gruppering, idet de 

 mange forskjellige herved indordnes under et mere begrænd- 

 set Antal af Fjelddrag, vil denne dog neppe kunne godkjen- 

 des. For det første er der nu den Omstændighed, at disse 

 helt og holdent ere udsondrede fra Hovedstammen. Om og- 

 saa Forgreninger ofte kunne tænkes adskilte fra denne gjen» 

 nem dybere Indsænkninger og Dalspalter, saa synes det dog 

 ikke ganske at passe med Begrebel Forgrening, at Adskil- 

 lelsen er saa fuldstændig som her, og Indskjæringerne dertil 

 saa dybe, at de gaa ned hentil Havets Overilade og paa 

 lange Strøg tildels dybt under samme. Men dernæst maa 

 ogsaa fremholdes, at Fjelddragene i de her omhandlede Par- 

 tier i sin store Almindelighed — alene Mankens Drag dan- 

 ner en skarp Afvigelse herfra — have en forherskende Læng- 

 destrækning, der spiller i nord-sydlig Retning, allsaa i sin 

 Almindelighed ligeløbende med Kjøldragel. Det vilde saale 



14 



