222 



andet. Her vil nemlig Skiferafdelingens Lag ligge over 

 Graniten — der alene træder frem i Dalbunden og de nedre 

 Partier af Dalsidernes Afliæng — i Regelen med en svagt 

 heldende Lagstilling, samtidig som denne kan bevares ufor- 

 andret fra Sammenstødet med Graniten opover Dalsiderne 

 gjennem flere Tusinde Fods Højde. Heller ikke er det paa- 

 vist, at Graniten har gjennembrudt disse overliggende Lagaf- 

 delinger. Her kan Graniten aabenbart ikke være brudt frem, 

 efter at de sedimentære Lag allerede vare afsatte. At saa 

 er Tilfældet, støttes endvidere ved den Omstændighed, at 

 Graniten her ikke synes i nogen væsentlig Grad at have indvir- 

 ket metamorfoserende paa de tilstødende Skiferafdelinger — 

 saaledes som Eruptionstheorien plejer at forudsætte. Skjønt 

 Skiferen visselig her er kryslallinisk udviklet, er Udviklingen 

 i saa Henseende kun lidet fremskredet i Samenligning med 

 Kyststrækningens haarde og kvai-tsrige Glimnierskifer. 



Og selv under Forudsælning af, al disse granitiske 

 Partier alene dannede de hist og her fremspringende Dele 

 af et i større Dybde sammenhængende Granitfelt, saa vilde 

 dog Forholdet i saa Henseende neppe være at stille ander- 

 ledes. Jo mere udstrakt det egentlige Eruptionsfell har 

 været, desto mere fremtrædende maatte ogsaa de Virkninger 

 ligge tilskue, der ere udgaaede fra Kræfter, der have mægtet 

 at løfte milevidt udslrakte indtil 5000 Fods mægtige Af- 

 lejninger. 



Der synes saaledes at være al Føje til at forudsætte, 

 at de inden Kjøldragei optrædende granitiske Afdelinger — 

 hvad enten de nu danne sel vstændige, og helt adskilte Partier 

 eller ogsaa blot udgjøre de fremspringende Dele af et i Dy- 

 bel sammenhængende Granitdrag — maa være ældre end de 

 Skiferafdelinger, der bygge Kjøldiagets væsentlige Masse. 

 Graniten maa her — Troldvikdaleus Granit alene derfra und- 

 taget — upaatvivlelig i begge Tilfælde danne det oprindelige 

 (præexisterende) Underlag for yngre Aflejninger, trods det, 

 at den paa sine Steder har gjennembrudt Glimmerskifer- 

 Gruppens Lagafdelinger og i det Hele vel er yngre end disse. 



Anderledes er Forholdet ligeoverfor de forskjeslige 

 Partier af Gabbro og Hypersthenit, der opt«æde inden de 

 nordligste Dele at Kjøldragei, navnlig i det ;mægtige Parti 

 langs Kvænangen. Denne Bjergart bryder her frem paa en 

 vis Maade, som et Leje mellem Glimmerskifergruppens Lag, 



